УХВАЛА

22 березня 2023 року 
м. Київ

справа №420/23850/21
адміністративне провадження № К/990/3457/23  

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Данилевич Н.А.,
суддів: Шевцової Н.В.,  Мацедонської В.Е., 

перевіривши касаційну скаргу Одеської обласної прокуратури на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2022 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 420/23850/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення, протоколу, наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
УСТАНОВИВ:
30 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просила:
- визнати протиправним та скасувати протокол та рішення 15 кадрової комісії від 13 вересня 2021 року з атестації прокурорів місцевих прокуратур про неуспішне проходження атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Одеської обласної прокуратури №2325-к від 20 жовтня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області;
- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області з 30 жовтня 2020 року або на рівнозначній посаді в органах прокуратури;
- стягнути з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 30 жовтня 2021 року по день прийняття судом рішення про поновлення на роботі;
- зобов`язати Офіс Генерального прокурора визначити уповноважену кадрову комісію для призначення дати, місця тестування у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки;
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2022 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2022 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №98 від 13 вересня 2021 року про неуспішне проходження атестації прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_1 .
Визнано протиправним та скасовано наказ керівника Одеської обласної прокуратури №2325-к від 20 жовтня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області з 29 жовтня 2021 року.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області з 29 жовтня 2020 року.
Стягнуто з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 30 жовтня 2021 року по 15 липня 2022 року в сумі 66 042,24 грн (375, 24 грн.* 176 днів) з вирахуванням із вказаної суми належних до сплати податків і зборів.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі в органах прокуратури на посаді прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області та в частині стягнення з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць з вирахуванням із вказаної суми належних до сплати податків і зборів.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 992,40 грн. 
Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.
30 січня 2023 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою Верховного Суду від 21 лютого 2023 року касаційну скаргу залишено без руху.  Встановлено скаржникові строк для усунення її недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції заяви із зазначенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження. 
Вказану ухвалу скаржник отримав засобами поштового зв`язку 27 лютого 2023 року. 
Засобами поштового зв`язку 07 березня 2023 року відповідач надіслано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, яка надійшла до Верховного Суду 10 березня 2023 року.
В цій заяві зазначено, що Одеською обласною прокуратурою 12 жовтня 2022 року, тобто в межах строків, визначених статтею 329 КАС України, вперше подано касаційну скаргу, проте ухвалою Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року вказану скаргу повернуто скаржникові.
Відповідач вказує, що повернення касаційної скарги, вперше поданої у межах строків, визначених процесуальним законом, через неможливість суду перевірити повноваження керівника в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань унаслідок обмеження доступу до них користувачам, свідчить, що воно відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.
Далі відповідач зазначає, що незважаючи на усунення обласною прокуратурою, викладені в ухвалі Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року, недоліків касаційної скарги, ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2022 року касаційна скарга повторно була повернута заявникові. 
Заявник касаційної скарги зазначає, що з третьою касаційною скаргою звернувся до Верховного Суду у найкоротший строк з моменту отримання ухвали Верховного Суду про повернення поданої касаційної скарги, проте ухвалою Верховного Суду від 10 січня 2023 року касаційну скаргу повернуто відповідачу.
Насамкінець відповідач наголошує, що строки повторного звернення з касаційними скаргами законом не становлено та це питання є оціночним, яке розглядається у кожній справі окремо, через що Верховним Судом вказується на «розумність» таких строків. 
Перевіривши причини пропуску строку на касаційне оскарження, Верховний Суд зазначає наступне. 
Предметом касаційного оскарження в даній справі є рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2022 року та постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 420/23850/21.
Касаційну скаргу засобами поштового зв`язку подано 26 січня 2023 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження. 
Ухвалою Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року касаційну скаргу повернуто заявникові на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 332 КАС України (касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо касаційна скарга подана особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписана або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено).
Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2022 року касаційну скаргу повернуто заявникові на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України (у касаційній скарзі не були викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку).
Ухвалою Верховного Суду від 10 січня 2023 року касаційну скаргу повернуто заявникові повторно на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 332 КАС України. 
Верховний Суд наголошує, що не оформлення попередніх касаційних скарг відповідно до вимог КАС України аж ніяк не може вважатися обставинами, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, оскільки належне оформлення касаційних скарг відповідно до КАС України акурат залежать від волевиявлення особи скористатися своїм правом на касаційне оскарження, проте скаржник з суб`єктивних, а не об`єктивних причин, подавав касаційні скарги, які не відповідали вимогам КАС України.
З приводу повторного без зволікань звернення до Верховного Суду після повернення касаційної скарги колегія суддів не заперечує проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, проте вважає, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.
Слід зазначити, що право на касаційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.
Суд наголошує, що подання касаційної скарги через 4 місяці після ухвалення оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції не може бути визнано судом як своєчасне та належне виконання скаржником його процесуальних обов`язків.
Аналіз положень статей 5, 13, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що учасники справи, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку, яке повинно бути реалізовано у встановлений вказаним кодексом строк.
Учасники справи, мають право оскаржити судові рішення у встановлений Кодексом строк та у передбаченому процесуальним законом порядку. Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість поновлення пропущеного строку лише у разі його пропуску з поважних причин.
Встановлення процесуальних строків процесуальним законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства процесуальних обов`язків.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Отже, враховуючи обставини справи, зазначену скаржником причину пропуску строку на касаційне оскарження не можна вважати поважною, тобто такою, що не залежала від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, і пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Інші підстави для поновлення строку скаржником не зазначені.
Пунктом 4 частини першої статті 333 КАС України обумовлено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
Враховуючи, що скаржником не доведено поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження, зазначена причина пропуску строку не може бути визнана поважною, тому у відкритті касаційного провадження за цією скаргою необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись пунктом 4 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні заяви Одеської обласної прокуратури про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2022 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 420/23850/21.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Одеської обласної прокуратури на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2022 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 420/23850/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення, протоколу, наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді	Н.А. Данилевич Н.В. Шевцова 	
                                                                                                                            В.Е. Мацедонська