Постанова                                    
Іменем України
 
28 лютого 2023 року
м. Київ
 
справа № 216/4601/20 (провадження № 4-с/216/26/22)
провадження № 61-11820св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,                      Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
заявник -  ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинська Оксана Миколаївна, 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської Оксани Миколаївни
 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області                             від 24 серпня 2022 року у складі судді Хомик І. І. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року у складі колегії суддів:                  Остапенко В. О., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,
 
 ВСТАНОВИВ:
 
1.Описова частина
Короткий зміст скарги
У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, у якій просив визнати протиправною та незаконною бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ВПВР ДДВС МЮУ) Торбинської О. М. (далі - головний державний виконавець Торбинська О. М.) щодо неналежного виконання покладених на неї Законом України «Про виконавче провадження» обов`язків під час прийняття виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 09 квітня 2021 року                  у справі № 216/4601/20; стягнути з ВПВР ДДВС МЮУ на його користь                                  1 076 000,00 грн моральної шкоди за неналежне виконання головним державним виконавцем ВПВР ДДВС МЮУ Торбинською О. М. покладених на неї Законом України «Про виконавче провадження» обов`язків під час прийняття виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 09 квітня            2021 року у справі № 216/4601/20.
 
На обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначав, що  рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 09 квітня 2021 року стягнено                      з Російської Федерації на користь заявника майнову та моральну шкоду, яке не було оскаржене та набрало законної сили 11 травня 2021 року. 20 травня                  2021 року ОСОБА_1 видано виконавчий лист, після чого 23 липня              2021 року виконавчий лист направлено до ВПВР ДДВС для примусового виконання.
 
25 серпня 2021 року з ВПВР ДДВС на адресу заявника надійшло повідомлення про повернення виконавчого документа з підстав незазначення в ньому коду ЄДРПОУ Російської Федерації, внесеного до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яке було оскаржене заявником.
 
23 листопада 2021 року заявник направив головному державному виконавцю Торбинській О. М. заяву про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу                       від 09 квітня 2021 року, яку вона отримала 28 грудня 2021 року, проте на час звернення до суду із цією скаргою жодних процесуальних документів за результатом розгляду його заяви не направлено.
 
Заявник вважає, що така бездіяльність головного державного виконавця Торбинської О. М. в частині нерозгляду заяви про відкриття виконавчого провадження є не законною і не правомірною. Своєю бездіяльністю головний державний виконавець Торбинська О. М. заподіяла йому моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 1 076 000, 00 грн.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив скаргу задовольнити. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалою від 24 серпня 2022 року скаргу у частині визнання незаконною та неправомірною бездіяльності головного державного виконавця                         Торбинської О. М. щодо неналежного виконання покладених на неї Законом України «Про виконавче провадження» обов`язків під час прийняття виконавчого документу та відкриття за ним виконавчого провадження з примусового виконання рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 09 квітня 2021 року у справі № 216/4601/20  задовольнив.
Визнав бездіяльність головного державного виконавця Торбинської О. М. під час прийняття виконавчого документа та відкриття за ним виконавчого провадження з примусового виконання рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 09 квітня 2021 року у справі  № 216/4601/20 незаконною та неправомірною.
У задоволенні вимоги про стягнення з ВПВР ДДВС МЮУ 1 076 000,00 грн моральної (немайнової шкоди) за неналежне виконання головним державним виконавцем Торбинською О. М. покладених на неї Законом України «Про виконавче провадження» обов`язків, що стосуються прийняття виконавчого документа № 216/4601/20, виданого 20 травня 2021 року, з примусового виконання рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу                      від 18 травня 2021 року у справі № 216/4601/20, відмовив.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована порушенням головним державним виконавцем Закону України «Про виконавче провадження» щодо бездіяльності під час примусового виконання рішення суду. Відшкодування завданої фізичній чи юридичній особі моральної шкоди передбачає спір, розгляд якого має проводитися в порядку позовного провадження, визначеному нормами ЦПК України.
 
Короткий зміст рішення апеляційного суду
Дніпровський апеляційний суд постановою від 25 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 серпня                 2022 року в частині відмови в задоволенні стягнення з ВПВР ДДВС МЮУ                          1 076 000,00 грн моральної (немайнової) шкоди за неналежне виконання головним державним виконавцем Торбинською О. М. покладених на неї Законом України «Про виконавче провадження» обов`язків, що стосуються прийняття виконавчого документа № 216/4601/20, виданого 20 травня 2021 року                                 з примусового виконання рішення Центрально-Міського районного суду                         м. Кривого Рогу від 18 травня 2021 року у справі № 216/4601/20, скасував та                  в цій частині ухвалив нове рішення, яким закрив провадження у справі в частині цих вимог ОСОБА_1 .
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що на момент подання ОСОБА_1 скарги на бездіяльність головного державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ Торбинської О. М. суддя Онопченко Ю. В. був виключений                   з авторозподілу, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу; будь-якого повторного авторозподілу у справі не проводилось, тому вказані                     в апеляційній скарзі доводи про незаконність автоматизованого розподілу справи між суддями є необґрунтованими і не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали в частині задоволення скарги ОСОБА_1 . Інших підстав для скасування ухвали в цій частині заявник не зазначає. Ухвала суду першої інстанції в частині відмови в стягненні моральної шкоди підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі в цій частині, адже ці вимоги не можуть бути розглянуті судом в порядку судового контролю за виконанням судових рішень.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги, її узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 22 листопада 2022 року,                 ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 серпня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року  і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду  від 23 лютого 2021 року у справі № 263/4637/18 та постановах Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі № 818/674/17, від 17 лютого 2022 року у справі  № 569/13160/20.
Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Як на обґрунтування вимог касаційної скарги ОСОБА_1 послався на те, що його скаргу на бездіяльність державного виконавця, подану у порядку судового контролю за виконанням рішення суду, суд першої інстанції розглянув неповноважним складом суду, оскільки зміна раніше визначеного судді відбулася з порушення норм Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 02 квітня 2015 року № 25, за відсутності вмотивованого розпорядження керівника апарату Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу та за відсутності інформації про відпустку судді Онопченка Ю. В., який раніше розглядав цю справу, що є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). 
Крім цього, апеляційний суд в частині його вимог про стягнення з ДВС моральної шкоди за неналежне виконання головним державним виконавцем                   Торбинською О. М. покладених на неї Законом України «Про виконавче провадження» обов`язків, обґрунтовуючи вимогу статтею 56 Конституції України та практикою Європейського суду з прав людини,  скасував ухвалу суду першої інстанції, яка вже була ним залишена без змін, і закрив провадження в цій частині, посилаючись на статтю 375 ЦПК України, яка не наділяє суд апеляційної інстанції такими повноваженнями. У цьому разі апеляційний суд мав би застосувати частину першу статті 376 ЦПК України.
За викладених обставин, апеляційний суд ухвалив резолютивну частину постанови поза межами власних повноважень, що зумовлює скасування постанови судом касаційної інстанції в обов`язковому порядку.
Поза увагою апеляційного суду залишилися і наслідки такого закриття, що передбачені частиною другою статті 256 ЦПК України, чим порушені його права на доступ до суду.
17 лютого 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив ВПВР ДДВС МЮУ на касаційну скаргу, мотивований законністю і обґрунтованістю ухвалених                      у справі судових рішень.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
10 лютого 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи
20 липня 2022 року до суду першої інстанції надійшла скарга  ОСОБА_1 про визнання протиправною та незаконною бездіяльності головного державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ Торбинської О. М. щодо неналежного виконання покладених на неї Законом України «Про виконавче провадження» обов`язків під час прийняття виконавчого документа та відкриття за ним виконавчого провадження з примусового виконання рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2021 року у справі № 216/4601/20 про відшкодування шкоди; стягнення з ВПВР ДДВС МЮУ на його користь 1 076 000,00 грн моральної шкоди за неналежне виконання головним державним виконавцем Торбинською О. М. покладених на неї Законом України «Про виконавче провадження» обов`язків під час прийняття виконавчого документа та відкриття за ним виконавчого провадження з примусового виконання рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2021 року у справі № 216/4601/20 про відшкодування шкоди.
 
Протоколом автоматичного визначення складу суду від 20 липня 2022 року  визначено склад суду для розгляду цієї справи, а саме: головуючий суддя (суддя-доповідач) Хомик І. І.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;                  2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується  з  підстав, передбачених
частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм                   права  в  межах   касаційної  скарги,  дійшов  висновку,  що  касаційна  скарга   не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Предметом касаційного перегляду є судові рішення, ухвалені у цій справі                        в межах доводів касаційної скарги (стаття 400 ЦПК України).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
У статті 129-1 Конституції України закріплено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
 
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону,                  а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах як завершальна стадія судового провадження є складовою права на справедливий суд та однією                     з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
На відміну від позовного провадження, у якому суд вирішує існуючий між сторонами спір, скарги на дії (бездіяльність), рішення державних (приватних) виконавців спрямовані на захист прав сторін виконавчого провадження при виконанні судових рішень та покладають на суд контроль за їх належним виконанням, здійснення якого відбувається за правилами спеціального виду провадження у цивільному судочинстві. 
 
Розділ VII ЦПК України визначає порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинених під час виконання судового рішення, ухваленого у цивільній справі.
 
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Згідно з частиною першою статті 448 ЦПК України скарга сторони виконавчого провадження щодо виконання судових рішень, ухвалених за правилами цивільного судочинства, подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
 
Отже, як право на звернення зі скаргою на дії виконавця, так і порядок її розгляду пов`язані з наявністю судового рішення.
 
09 квітня 2021 року у справі № 216/4601/20 ухвалено рішення, яке набрало законної сили і підлягає обов`язковому виконанню. ОСОБА_1 , вважаючи, що на стадії виконавчого провадження його права порушені, в порядку статті 447 ЦПК України звернувся до суду з цією скаргою, в якій, крім іншого, просив стягнути на свою користь моральну шкоду, заподіяну протиправними діями головного державного виконавця.
 
Проте цивільне процесуальне законодавство України не передбачає можливості на стадії виконання судового рішення вирішувати будь-які позовні вимоги майнового і немайнового характеру, що підлягають розгляду в порядку позовного провадження, адже в порядку судового контролю за виконанням  рішення суду, суд перевіряє дотримання виконавцем вимог законів при здійсненні виконавчих дій. 
 
У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (стаття 451 ЦПК України).
 
Ураховуючи наведене, захист порушених прав на стадії виконавчого провадження шляхом відшкодування моральної шкоди здійснюється в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні.  
 
У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК України, якими врегульовано аналогічні питання, а саме: про відкриття провадження у справі; щодо кола осіб, які беруть участь у справі, їхніх прав та обов`язків; про судові виклики та повідомлення; про судовий розгляд; щодо апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, тощо.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду                     в порядку цивільного судочинства.
 
Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу (частина перша статті 377 ЦПК України).
 
З огляду на те що ОСОБА_1 заявив вимоги про стягнення моральної шкоди, які не можуть бути розглянуті судом у порядку судового контролю за виконанням судового рішення, а підлягають розгляду в порядку позовного провадження, проте розділ VII ЦПК України не містить норми, яка визначала б дії суду в цьому випадку, апеляційний суд дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі в цій частині, що не позбавляє права             ОСОБА_1 на звернення до суду з цими вимогами у порядку позовного провадження.
 
Схожих за змістом висновків Верховний Суд дійшов у постанові від 18 січня        2023 року у справі № 216/5508/20 (провадження № 4-с/216/23/22).
 
Аргументи касаційної скарги висновків апеляційного суду в частині закриття провадження у справі не спростовують, адже  саме по собі не зазначення апеляційним судом у постанові статей 255, 377 ЦПК України не є підставою для скасування постанови.
 
Не заслуговують на увагу і доводи касаційної скарги щодо розгляду справи неповноважним складом суду, з огляду на таке.
 
Відповідно до частин першої та одинадцятої статті 33 ЦПК України визначення судді, а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою під час реєстрації документів, зазначених                        у частині другій статті 14 цього Кодексу, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та                                         в хронологічному порядку надходження справ. Справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим же суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, що унеможливлюють участь судді                          у розгляді справи, та інших випадків, передбачених цим Кодексом.
 
Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» справи розподіляються з урахуванням спеціалізації суддів, навантаження кожного судді, заборони брати участь у перегляді рішень для судді, який брав участь в ухваленні судового рішення, про перегляд якого порушується питання (крім перегляду за нововиявленими обставинами), перебування суддів у відпустці, відсутності у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відрядження, а також інших передбачених законом випадків, через які суддя не може здійснювати правосуддя або брати участь у розгляді судових справ.
 
В Центрально-Міському районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області автоматизований розподіл судових справ здійснюється між усіма працюючими суддями, з урахуванням спеціалізації слідчих суддів (пункт 4  Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центрально-Міському районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, затверджених зборами суддів від 27 травня 2016 року № 10 (далі - Засади)). 
 
Згідно з підпунктом 2.3.1  пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 02 квітня              2015 року № 25 (далі - Положення),  розподіл судових справ здійснюється в суді в день їх реєстрації на підставі інформації, внесеної до автоматизованої системи, уповноваженою особою апарату суду, відповідальною за здійснення автоматизованого розподілу судових справ.
 
Визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється автоматизованою системою шляхом: автоматизованого розподілу судових справ під час реєстрації відповідної судової справи; пакетного автоматизованого розподілу судових справ після реєстрації певної кількості судових справ; розподілу судових справ шляхом передачі судової справи раніше визначеному у судовій справі судді; визначення складу суду з метою заміни судді (суддів); повторного автоматизованого розподілу судових справ.
 
Збори суддів відповідного суду мають право визначати особливості автоматизованого розподілу судових справ у випадках, прямо передбачених цим Положенням (підпункт 2.3.2 пункту 2.3  Положення).
 
Не розподіляються щодо конкретного судді судові справи, що надійшли, зокрема, за чотирнадцять днів, якщо інше не встановлено зборами суддів відповідного суду, до початку відпустки (якщо її тривалість становить не менше чотирнадцяти календарних днів) (підпункт 2.3.3 пункту 2.3  Положення)
 
Установлено, що за скаргою ОСОБА_1 , яка надійшла на адресу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 20 липня 2022 року, суд зареєстрував провадження № 4-с/216/26/22.
 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями                            від 20 липня 2022 року визначено суддю-доповідача Хомик І. І. Судді, які брали участь в розподілі: Коваль В. О., Хомик І. І., Цимбалістенко О. В., Чирський Г. М. Судді виключені з розподілу: Бутенко М. В. - зайнятість згідно табелю (відпустка  14 і більше днів), Кузнецов Р. О. - зайнятість згідно табелю (відпустка  14 і більше днів), Онопченко Ю. В. - зайнятість згідно табелю (заборона призначення перед «відпустка  14 і більше днів»), Сидорак В. В. - неповноважність (закінчено або не розпочався період повноважень). 
 
Отже, встановивши, що на момент подання ОСОБА_1 цієї скарги суддя Онопченко Ю. В. був виключений з розподілу у зв`язку із забороною призначення перед відпусткою, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про дотримання судом першої інстанції Положення і Засад при визначенні складу суду для розгляду цієї скарги. 
 
Висновки судів не суперечать висновкам Верховного Суду, викладеним                                 у постановах, зазначених заявником у касаційній скарзі.
 
Окремі недоліки резолютивної частини постанови апеляційного суду не змінюють суть ухваленого рішення, зокрема в частині закриття провадження                            у справі.
 
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин,  які  є обов`язковими  підставами   для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив. 
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає  касаційну  скаргу  без  задоволення,  а  рішення  без  змін, якщо відсутні 
підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції в нескасованій частині та постанову апеляційного суду - без змін,  оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
 
Ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 серпня 2022 року в нескасованій частині та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                 А. Ю. Зайцев
                                                                                                            Є. В. Коротенко
                                                                                                            М. Ю. Тітов