УХВАЛА
15 лютого 2023 року
м. Київ
 
справа № 743/1378/13-к
провадження № 13-8зво23
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
 
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 
 
розглянула заяву засудженого ОСОБА_21 про перегляд вироку Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 7 лютого 2014  року, ухвали Київського апеляційного суду від 31 січня 2019 року й  постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 1 жовтня 2020 року за виключними обставинами на підставі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом і
ВСТАНОВИЛА:
Як убачається з матеріалів провадження за заявою та наявних у  Верховному Суді даних, вирокомРіпкинського районного суду Чернігівської області від 7 лютого 2014 року з урахуванням змін, унесених Київським апеляційним судом 31 січня 2019 року, ОСОБА_21  засуджено за пунктами 6, 13 ч. 2 ст. 115 та ч. 4 ст. 187 Кримінального кодексу України до покарання у виді довічного позбавлення волі з  конфіскацією майна. Таке судове рішення Касаційний кримінальний суд Верховного Суду постановою від 1 жовтня 2020 року залишив без змін.
За змістом рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд, міжнародна судова установа) від 6 жовтня 2022 року у справі «Пархоменко та інші проти України» (заява № 13422/21 та 2 інші заяви, у тому числі ОСОБА_21 ), заявник скаржився до міжнародної судової установи на надмірну тривалість кримінального провадження і на відсутність у нього ефективного засобу юридичного захисту від цього. Суд, узявши до  уваги свою практику, дійшов висновку, що в цій справі тривалість провадження була надмірною та не відповідала вимозі «розумного строку» (більше 7 років), а ефективного засобу правового захисту щодо своєї скарги заявник у своєму розпорядженні не мав. Тому ЄСПЛ виявив порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі  -  Конвенція).
Установлені ЄСПЛ порушення Конвенції не пов`язані з вирішенням справи по суті й не ставлять під сумнів справедливість засудження ОСОБА_21 , а за шкоду, завдану надмірною тривалістю провадження, йому присуджено відповідну грошову компенсацію (900 євро). 
Посилаючись на вказане рішення міжнародної судової установи, ОСОБА_21 раніше звертався до Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата) з питанням перегляду згаданих судових рішень за виключними обставинами. За наслідками розгляду заяв Велика Палата відмовила у відкритті провадження та повернула заяву особі, яка її подала (ухвали від 26 серпня 2021 року, 9 листопада 2022 року та 2 лютого 2023 року, провадження №  13-144зво21, № 13-48зво22, № 13-6зво23 відповідно). Також засуджений звертався до Великої Палати із заявою про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, і йому було відмовлено у відкриті провадження (ухвала від 1 грудня 2022 року, провадження № 13-58зк22).
Попри це ОСОБА_21 знову звернувся до Великої Палати із заявою про  перегляд тих самих судових рішень з аналогічних підстав. Як і  в  попередніх зверненнях, посилається на рішення ЄСПЛ від 6 жовтня 2022 року у справі «Пархоменко та інші проти України», а також висловлює незгоду з фактичними обставинами справи, з доведеністю винуватості у вчиненні злочинів та сумніви щодо зібраних у справі доказів.
Перевіривши наведені у заяві доводи, Велика Палата виходить з такого.
Як убачається зі змісту заяви ОСОБА_21 , у ній містяться аргументи, за наслідками перевірки яких Велика Палата вже неодноразово приймала рішення. При цьому засудженим не зазначено жодних даних, які за законом слугують підставою для здійснення провадження Великою Палатою в порядку глави 34 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
Заявник фактично не погоджується із судовими рішеннями, ухваленими щодо нього по суті пред`явленого обвинувачення та з раніше постановленими ухвалами Великої Палати, які є остаточними й  оскарженню не підлягають. Крім того, КПК не передбачено процедури перевірки аналогічних за сутністю заяв особи за наявності рішення про відмову у відкритті провадження за виключними обставинами.
Як випливає з положень ст. 4342  КПК, Велика Палата повторно не розглядає питання, котрі вже були предметом її дослідження. У цій ситуації матеріали звернення повертаються особі, яка їх подала.
З огляду на викладене Велика Палата вважає, що заяву ОСОБА_21 має бути повернуто її автору.
Керуючись статтями 459, 463, 464 КПК, Велика Палата Верховного Суду ПОСТАНОВИЛА:
Заяву засудженого ОСОБА_21 про перегляд за виключними обставинами вироку Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 7 лютого 2014 року, ухвали Київського апеляційного суду від 31 січня 2019 року й постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 1 жовтня 2020 року щодо нього повернути особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                     ОСОБА_1 
Судді:	ОСОБА_2  ОСОБА_3  ОСОБА_4  ОСОБА_5  ОСОБА_6 	ОСОБА_12  ОСОБА_13  ОСОБА_14  ОСОБА_15  ОСОБА_16 	
 	ОСОБА_7  ОСОБА_8  ОСОБА_9  ОСОБА_10  ОСОБА_11 	ОСОБА_17  ОСОБА_18  ОСОБА_19  ОСОБА_20