ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/431/23 Справа № 187/1417/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Говоруха В.О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,
за участю секретаря судового засідання — Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2022 року у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про спонукання до виконання мирової угоди, –

ВСТАНОВИЛА:

       У вересні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що Дніпровським районним судом м.Дніпродзержинська ухвалою від 22 червня 2012 року у цивільній справі №409/67/12 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про розподіл спільного майна подружжя було визнано мирову угоду за умовами якої:
       1. ОСОБА_2 не заперечує і погоджується з тим, що за ОСОБА_1 , (вона ж ОСОБА_6 ) визнається право власності та виділяється їй в натурі рухоме й нерухоме майно, яке ОСОБА_1 згодна прийняти від ОСОБА_2 , що складається з наступного:
       - житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 ;
       - будівельні матеріали: шлакоблок у кількості 10 000 шт., бетонні блоки у кількості 104 шт., які знаходяться за адресою - АДРЕСА_1 ;
       - гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 20,4 кв.м., розташований у гаражно-будівному кооперативі «Дзержинка» на лівобережній частині м.Дніпродзержинська;
       - легковий автомобіль марки SKODA OKTAVIA CLASSIC Легковий-комби-В, д.н. НОМЕР_2 , дата випуску 2004 рік, технічний паспорт НОМЕР_3 , зареєстрований 03 листопада 2011 року у Дніпродзержинському ВРЕР ДАЇ УМВС України в Дніпропетровській області.
2. Переоформлення документації на ім`я ОСОБА_1 і передача їй вище переліченого рухомого й нерухомого майна здійснюється за рахунок ОСОБА_2 .
       Станом на день звернення із даною позовною заявою умови зазначеної вище мирової угоди частково були виконані відповідачем - ОСОБА_2 , а саме передано та переоформлено на ім`я ОСОБА_1 житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 та будівельні матеріали: шлакоблок у кількості 10 000 шт., бетонні блоки у кількості 104 шт., які знаходяться за адресою - АДРЕСА_1 були.
       Проте, гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 20,4 кв.м., розташований у гаражно-будівному кооперативі «Дзержинка» на лівобережній частині м.Дніпродзержинська, та легковий автомобіль марки SKODA OKTAVIA CLASSIC Легковий-комби-В, д.н. НОМЕР_2 , дата випуску 2004 рік, технічний паспорт НОМЕР_3 , зареєстрований 03 листопада 2011 року у Дніпродзержинському ВРЕР ДАЇ УМВС України в Дніпропетровській області на даний час досі залишаються у власності та користуванні відповідача.
       При цьому, відповідно до п.3 затвердженої судом мирової угоди, сторони домовились - якщо дана угода не буде виконана у добровільному порядку, її виконання буде здійснюватись примусово через Державну виконавчу службу.
       04 серпня 2021 року ОСОБА_3 звернулась до Петриківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області із заявою про примусове виконання зазначеної вище ухвали від 22 червня 2012 року, однак повідомленням Петриківського РДВС №17.37-34/8134 від 12 серпня 2021 року позивачу було повернуто виконавчий документ без прийняття до виконання у зв`язку із його невідповідністю вимогам ст.4 ч.4 п.6 Закону України «Про виконавче провадження», адже ухвала не передбачає заходів примусового характеру.
       У зв`язку з чим, ОСОБА_3 просила суд спонукати ОСОБА_2 до виконання мирової угоди, укладеної між ОСОБА_1 (вона ж ОСОБА_6 ) та ОСОБА_2 , яка затверджена ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 22 червня 2012 року у цивільній справі №409/67/12 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про розподіл спільного майна подружжя, шляхом зобов`язання ОСОБА_2 за власний рахунок переоформити і передати ОСОБА_1 , (вона ж ОСОБА_6 ) наступне майно:
       - гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 20,4 кв.м., розташований у гаражно-будівному кооперативі «Дзержинка» на лівобережній частині м.Дніпродзержинська;
       - легковий автомобіль марки SKODA OKTAVIA CLASSIC Легковий-комби-В, д.н. НОМЕР_2 , ата випуску 2004 рік, технічний паспорт НОМЕР_3 , зареєстрований 03 листопада 2011 року у Дніпродзержинському ВРЕР ДАЇ УМВС України в Дніпропетровській області. Також вирішити питання судових витрат.
       Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2022 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спонукання до виконання мирової угоди — відмовлено повністю.
       Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги про спонукання до виконання мирової угоди задовольнити повністю.
        ОСОБА_2 , відповідно до ст.360 ЦПК України, подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів скарги.
       Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду — без змін, з огляду на таке.
       Судом встановлено, що ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 22 червня 2012 року, яка набрала законної сили 28 червня 2012 року, у цивільній справі №409/67/12 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про розподіл спільного майна подружжя визнано мирову угоду за умовами якої:
       1. ОСОБА_2 не заперечує і погоджується з тим, що за ОСОБА_1 , (вона ж ОСОБА_6 ) визнається право власності та виділяється їй в натурі рухоме й нерухоме майно, яке ОСОБА_1 (вона ж ОСОБА_6 ) згодна прийняти від ОСОБА_2 , що складається з наступного:
       - житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 ;
       - будівельні матеріали: шлакоблок у кількості 10 000 шт., бетонні блоки у кількості 104 шт., які знаходяться за адресою - АДРЕСА_1 ;
       - гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 20,4 кв.м., розташований у гаражно-будівному кооперативі «Дзержинка» на лівобережній частині м.Дніпродзержинська;
       - легковий автомобіль марки SKODA OKTAVIA CLASSIC Легковий-комби-В, д.н. НОМЕР_2 , дата випуску 2004 рік, технічний паспорт НОМЕР_3 , зареєстрований 03 листопада 2011 року у Дніпродзержинському ВРЕР ДАЇ УМВС України в Дніпропетровській області.
       2. Переоформлення документації на ім`я ОСОБА_1 і передача їй вище переліченого рухомого й нерухомого майна здійснюється за рахунок ОСОБА_2 .
3. Сторони домовились - якщо дана угода не буде виконана у добровільному порядку, її виконання буде здійснюватись примусово через Державну виконавчу службу.
       Згідно заяви про примусове виконання рішення від 04 серпня 2021 року позивач звернулась до Петриківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області із заявою про примусове виконання зазначеної вище ухвали від 22 червня 2012 року.
       Повідомленням Петриківського РДВС №17.37-34/8134 від 12 серпня 2021 року позивачу було повернуто виконавчий документ без прийняття до виконання у зв`язку із його невідповідністю вимогам ст.4 ч.4 п.6 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки ухвала не передбачає заходів примусового характеру.
       Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем без поважних причин пропущено строк звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права, тобто, загальної позовної давності, а тому дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спонукання до виконання мирової угоди задоволенню не підлягають.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Згідно із пунктом 2 частини другої статті 17 Закону України від 21 квітня 1999 року №606-XIV «Про виконавче провадження» (чинного, на момент затвердження мирової угоди), виконанню державною виконавчою службою підлягають ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
       На момент постановлення ухвали Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 22 червня 2012 року про визнання мирової угоди вона не відносилась до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.
       В силу приписів статті 526 та частини 1 статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
       Відповідно до статті 175 ЦПК України (в редакції від 18 березня 2004 року) мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета позову. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.
       Мирова угода за своєю правовою природою є договором, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті. Мирова угода ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах, вона, як правило, виконується добровільно. В іншому разі, мирова угода, затверджена судом, може бути підставою для примусового виконання. У разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.
       Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року в справі №6-274цс15.
       Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.
       Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
       Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.
       У справі, яка переглядається, на підставі укладеної між сторонами мирової угоди, у останніх виникають цивільно-правові зобов`язання, а тому у випадку ухилення однієї зі сторін від добровільного виконання умов мирової угоди, інша сторона може заявити позов про спонукання до виконання умов мирової угоди, і лише після ухвалення судового рішення про задоволення таким позовних вимог можуть вирішуватись усі процесуальні питання, пов`язані із виконанням судових рішень.
       Так, відповідач визнав, що за правовстановлюючими документами саме він є титульним власником гаражу № НОМЕР_1 , загальною площею 20,4 кв.м., розташованого у гаражно-будівному кооперативі «Дзержинка» на лівобережній частині м.Дніпродзержинська та легкового автомобіля марки SKODA OKTAVIA CLASSIC Легковий-комби-В, д.н. НОМЕР_2 , дата випуску 2004 рік, технічний паспорт НОМЕР_3 , зареєстрований 03 листопада 2011 року у Дніпродзержинському ВРЕР ДАЇ УМВС України в Дніпропетровській області.
       Тобто, п.2 мирової угоди, укладеної між сторонами в 2012 році, в частині переоформлення даного майна на ім`я позивача не виконана з часу її складення і визнання судом.
       Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що  ОСОБА_4 обрано вірний спосіб захисту порушеного права шляхом звернення до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди та обґрунтовано вважав твердження відповідача з приводу невірного обрання позивачем способу захисту безпідставними та помилковими.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що повну та достовірну обізнаність про факт і обставини порушення її прав отримала тільки в червні 2021 року, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування до заявлених позовних вимог наслідків сплину строків позовної давності.
       Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника, з наступних підстав.
       За змістом частини 1 статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності встановлення судом факту доведеності порушення права особи, яка звернулася до суду з позовом.
       Пунктом 11 постанови пленуму Верховного суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» судам надані такі роз`яснення, суд встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.
       За нормами статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
       Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства).
       Згідно з приписами частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
       Відповідно до ст.261 ЦК України (частини 1, 5) перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
       За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
       За змістом частини 1 статті 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Таким чином, протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом, а для визначення моменту виникнення права на позов важливим є також і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.
       Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі №6-152цс14.
       Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
       Визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить правильність обчислення позовної давності і захист порушеного права.
       Між тим, для визначення початку перебігу виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) фактори. При цьому, правило ч.1 ст.261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення строку, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.
       Як вбачається з матеріалів справи, відповідач просив суд застосувати строк позовної давності за вимогою про спонукання до виконання спірної мирової угоди.
       Так, укладена мирова угода містить посилання на її примусове виконання (п.3 угоди), як спосіб захисту прав позивача при відмові відповідача її виконати добровільно.
       При цьому, мирова угода в частині переоформлення правовстановлюючих документів на житловий будинок, сторонами виконана відразу після її укладення, про що у свою чергу в суді першої інстанції вказували обидві сторони.
       Таким чином, районний суд мотивовано виходив з того, що облік сплину строку позовної давності слід рахувати саме з часу набрання законної сили рішенням суду про визнання судом укладеної мирової угоди та закриття судового провадження, тобто, з 28 червня 2012 року, так як саме з цього часу сторони частково виконали дану угоду та позивач мала повну та достовірну обізнаність про факт і обставини порушення її прав через невиконання іншої частини мирової угоди, а отже ОСОБА_1 мала можливість розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом через виникнення права пред`явити вимогу про виконання зобов`язання до відповідача шляхом подання відповідного позову.
       Згідно матеріалів даної справи, трирічний строк для звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав закінчився 29 червня 2015 року.
       Разом з тим, позовна заява надіслана позивачем 30 серпня 2021 року та надійшла до суду 03 вересня 2021 року, що підтверджується відбитком реєстраційного штампу суду на позовній заяві, тобто, після спливу позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем ОСОБА_2 .
       При цьому, заява про визнання поважними причин пропущення позовної давності для звернення з цим позовом позивачем до суду не подавалася, а підстав для переривання чи зупинення строків позовної давності також не було зазначено.
       Водночас, колегія суддів зауважує, що під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив.
       Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.
       Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №57/314-6/526-2012, від 03 квітня 2018 року у справі №910/31767/15, від 22 травня 2018 у справі №908/1064/1, від 17 липня 2018 року у справі №911/4006/16, від 14 серпня 2018 року у справі №922/1425/17.
       З огляду на вищевикладене, колегія суддів, з урахуванням встановлених обставин справи, а саме звернення ОСОБА_1 до суду з окремим позовом про спонукання до виконання мирової угоди (правовідносинами на які поширюється інститут позовної давності) та невжиття позивачем у встановлений законодавством строк відповідних заходів (звернення до суду в межах строку позовної давності), необхідних, зокрема, для переоформлення на її ім`я документації щодо гаражу № НОМЕР_1 , загальною площею 20,4 кв.м., розташованого у гаражно-будівному кооперативі «Дзержинка» на лівобережній частині м.Дніпродзержинська та легкового автомобіля марки SKODA OKTAVIA CLASSIC Легковий-комби-В, д.н. НОМЕР_2 , дата випуску 2004 рік, технічний паспорт НОМЕР_3 , зареєстрованого 03 листопада 2011 року у Дніпродзержинському ВРЕР ДАЇ УМВС України в Дніпропетровській області, вважає помилковими твердження скаржника про наявність законних очікувань упродовж 9 років, оскільки очевидним є те, що після спливу цього строку з моменту досягнення між сторонами домовленості та укладення мирової угоди жодних вольових дій на виконання зазначеного правочину відповідачем не вчинялося, окрім самого лише посилання на можливе виконання цих дій у майбутньому. В той же час, такі правомірні очікування для позивача є обмеженими трирічним строком позовної давності, тому відлік цього часу повинен починатися саме з моменту, коли ОСОБА_1 стало відомо про порушення свого права шляхом невиконання відповідачем мирової угоди у повному обсязі.
       Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неповно встановив фактичні обставини справи, надавши вибірково оцінку зібраним у справі доказам, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки районний суд належно обґрунтував прийняття чи відхилення того чи іншого доказу, допитав свідків та надав вичерпні відповіді на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин.
       Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, в цілому зводяться до непогодження з оскаржуваним судовим рішенням та необхідністю здійснення переоцінки доказів у справі, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.
       Згідно із ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
       Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2022 року — залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                          О.В. Лаченкова

                                                                        М.Ю. Петешенкова