ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року	Львів	Справа № 260/61/22 пров. № А/857/2690/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Курильця А. Р., Кушнерика М. П., 
з участю секретаря судового засідання –      Юрченко М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Цебрик Любомир Васильович, на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 січня 2023 року у справі № 260/61/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Цебрик Любомир Васильович, до відділу Державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції – Луцович М. М., 
час ухвалення рішення – 23.01.2023 року, 
місце ухвалення рішення – м. Ужгород,
дата складання повного тексту рішення – 30.01.2023 року,

                                                       в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до відповідача- відділу Державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову від 15 грудня 2021 року заступника начальника Відділу Державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про накладення штрафу у виконавчому провадженні №67405602, якою на неї накладено штраф у розмірі 1700,00 грн за невиконання виконавчого листа Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 жовтня 2021 року №308/5285/18 та зобов`язати відповідача виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про позивача, як боржника у виконавчому провадженні №67405602.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 січня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову заступника начальника Відділу державної виконавчої служби у м. Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про накладення штрафу від 15 грудня 2021 року у розмірі 1700 грн у виконавчому провадженні №67405602. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що 09 квітня 2021 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №308/5285/18 було визначено спосіб участі батька ОСОБА_2 у спілкуванні і вихованні сина ОСОБА_4 та доньки ОСОБА_4 , зокрема встановлено періодичні побачення з дітьми в присутності матері ОСОБА_1 або за погодженням з ОСОБА_1 та за згодою дітей, без присутності матері, в першу та останню суботу кожного місяця з 10 по 18 годину (за місцевим часом); встановлено спільний відпочинок з дітьми протягом не менше десяти днів у літній період (з червня по серпень включно) за згодою матері ОСОБА_1 . Крім того, цим рішенням також встановлено, що позивачка постійно проживає за кордоном з дітьми. За повідомленням позивачки батько (третя особа) не телефонував дітям, не писав їм, не намагався зустрітися з дітьми у ФРН; суд не визначав місце побачень батька з дітьми. Таким чином, вважає, що цим рішенням на позивачку не покладено жодного обов`язку та не визначено місце зустрічей батька (третьої особи) з дітьми, як не визначено таке місце і рішенням державного виконавця, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачка не виконує рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 квітня 2021 року у справі №308/5285/18 з поважних причин – проживання дітей позивачки та третьої особи за кордоном. Звертає увагу, що виконання вказаного судового рішення суду від 09 квітня 2021 року не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень, не зобов`язує позивачку вчиняти дії чи утримуватися від дій, а виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим статтею 4 Закону (не зазначено адресу місця проживання боржника як цього вимагає п.3 ч.1 ст.4 Закону, натомість зазначено неіснуючу в м.Ужгороді адресу), тому орган ДВС мав повернути виконавчий лист без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення на підставі п.6,7 ч.4 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження», а не відкривати виконавче провадження. Крім того, зазначає, що державний виконавець постанову про відкриття виконавчого провадження позивачці ні за місцем реєстрації її проживання в Україні, ні за місцем її проживання за кордоном як і виклик не надіслав, не перевірив отримання нею постанови і виклику, не встановив постановою місце зустрічей стягувача з дітьми, не з`ясував у стягувача чи намагався останній побачитися з дітьми у встановленому виконавцем місці для побачень та чим це підтверджується, не встановив причину невиконання рішення суду саме з вини позивачки, не оцінив поважність причин невиконання рішення суду, якщо таке невиконання мало місце, що підтверджує, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню. Також зауважує, що ст.9 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, зокрема, що відомості про боржника за рішенням про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною вносяться до Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про накладення штрафу на боржника. Відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів. Однак, положення ст. 9 Закону України "Про виконавче провадження" не передбачають існування таких обставин, які склались у цій справі, а саме: виключення особи з реєстру боржників у зв`язку зі скасуванням постанови виконавця про накладення штрафу на боржника. Зазначає, що право позивачки на виключення відомостей про неї з реєстру боржників не поставлено Законом у залежність від оскарження нею постанови про відкриття виконавчого провадження. Крім того, вона не може нести наслідки помилкового і незаконного відкриття державним виконавцем виконавчого провадження, тобто держава не вправі карати фізичну особу за негативні наслідки своїх незаконних рішень. З врахуванням наведеного вище, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Відзиви на апеляційну скаргу відповідачем та третьою особою подані не були. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Представник позивача (апелянта) – Цебрик Л. В. у судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Решта учасників у судове засідання не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, тому колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи в їх відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 09 квітня 2021 року у справі №308/5285/18 було визначено спосіб участі батька ОСОБА_2 у спілкуванні і вихованні сина ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та доньки ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ): - встановлено періодичні побачення з дітьми в присутності матері ОСОБА_1 , або за погодженням з ОСОБА_1 та за згодою дітей, без присутності матері, в першу та останню суботу кожного місяця з 10 по 18 годину (за місцевим часом); встановлено спільний відпочинок з дітьми протягом не менше десяти днів в літній період (з червня по серпень включно) за згодою матері ОСОБА_1 (том 1 а.с. 20-24).
25 жовтня 2021 року на виконання вказаного рішення суду Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було видано виконавчий лист у справі №308/5285/18 (том 1 а.с. 25, 26).
Заступником начальника Відділу державної виконавчої служби у м. Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Венжега М.Р. 08 листопада 2021 року було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 67405602 з примусового виконання зазначеного вище виконавчого листа №308/5285/18 від 25 жовтня 2021 року, якою надано боржнику 10 робочих днів для виконання рішення суду ( том 1 а.с. 11, 12).
Постановою заступника начальника Відділу державної виконавчої служби у м. Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Венжега М.Р. про накладення штрафу від 15 грудня 2021 року у виконавчому провадженні № 67405602 на боржника - ОСОБА_1 - накладено штраф у розмірі 1700 грн за невиконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 09 квітня 2021 року у справі № 308/5285/18 без поважних причин (том 1 а.с. 13, 14).
Матеріалами справи стверджується, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 року по справі №260/61/22 позов ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Цебрика Любомира Васильовича до відділу Державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови задоволено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 року по справі №260/61/22 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 03 листопада 2022 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Цебрика Любомира Васильовича про закриття касаційного провадження відмовлено. Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Гончарова Валентина Вікторовича задоволено частково. Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 року по справі №260/61/22 і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Закарпатського окружного адміністративного суду.
Скасовуючи рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 року по справі №260/61/22 і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року та повертаючи справу на новий розгляд - Верховний Суд у постанові від 03 листопада 2022 року зазначив, оскільки оскаржуване рішення відповідача прийняте у рамках виконавчого провадження, стягувачем у якому є ОСОБА_2 , а боржником - ОСОБА_1 , то оскаржувана постанова державного виконавця стосується прав й обов`язків ОСОБА_2 як учасника виконавчого провадження. Водночас, беручи до уваги об`єктивну можливість впливу ухваленого у цій справі судового рішення на права й обов`язки ОСОБА_2 , останній не був залучений судом першої інстанції до участі у справі як третя особа. Отже, всупереч наведених приписів процесуального закону й принципів адміністративного судочинства, суд першої інстанції не залучив до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_2 . Натомість суд апеляційної інстанції всупереч пункту 4 частини третьої статті 317 КАС України не скасував рішення суду першої інстанції та не ухвалив нового рішення суду через незалучення до участі у справі ОСОБА_2 , оскільки судове рішення може мати безпосередній вплив на права і обов`язки особи, яка не є стороною у справі. За встановлених обставин справи та з огляду на характер і предмет спірних правовідносин, Верховний Суд вважав, що вирішення цього спору та ухвалення судових рішень може мати безпосередній вплив на права і обов`язки особи, яка не є стороною у справі, а саме: ОСОБА_2 . Відтак суди попередніх інстанцій прийняли рішення про права й інтереси особи, яка не була залучена до участі в справі.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2022 року було залучено до участі в адміністративній справі №260/61/22 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 .
Крім того, ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2022 року об`єднано в одне провадженні справу №260/61/22 та справу №260/1009/22 за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), третя особа ОСОБА_2 про зобов`язання відповідача виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про позивача, як боржника у виконавчому провадженні №67405602.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано доказів отримання оскаржуваної постанови позивачем та не надано оцінку поважності причин невиконання вимог державного виконавця, зокрема їх неодержання боржником та наявності поважних причин невиконання судового рішення, а саме: проживання ОСОБА_4 , 2006 р.н. та ОСОБА_4 , 2009 р.н. у м. Кельн, Німеччина, а тому постанова заступника начальника Відділу державної виконавчої служби у м. Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про накладення штрафу від 15 грудня 2021 року у виконавчому провадженні №67405602 є протиправною та підлягає скасуванню. Разом з тим, у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про ОСОБА_1 як боржника у виконавчому провадженні №67405602, необхідно відмовити, оскільки на час розгляду справи по суті є відкрите виконавче провадження №67405602, позивачем не надано до суду доказів закінчення вказаного виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1, 3, 11 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», винесення постанови, передбаченої ч.1 ст.40 цього Закону, а також позивачем не доведено встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами. 
Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Ч.2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Правові та організаційні засади щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) врегульовані Законом України “Про виконавче провадження” від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).
Згідно зі ст.1 Закону України “Про виконавче провадження” виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України “Про виконавче провадження” примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів”.
За змістом ст.3 ч.1 п.1 Закону України №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно з ч.1, 2 ст.15 Закону України №1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Відповідно до ст.18 Закону України №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
За змістом ч.1 ст.4 Закону України № 1404-VIII у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Таким чином, Законом України "Про виконавче провадження" визначено вичерпний перелік вимог до виконавчого документа, які є обов`язковими для зазначення таких для органу, який його видав, а також, визначено вичерпний перелік підстав, за яких виконавчий документ повертається.
Ст.28 Закону України №1404-VIII передбачає, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.
Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
З системного аналізу вище вказаних правових норм вбачається, що державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, але й встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду. У разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі накладати штраф на боржника за невиконання рішення у визначений у постанові про відкриття виконавчого провадження строк.
Як вбачається з матеріалів справи, 25 жовтня 2021 року на виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 09 квітня 2021 року у справі №308/5285/18 судом було видано виконавчий лист у цій справі (том 1 а.с. 25, 26).
Зі змісту виконавчого листа від 25 жовтня 2021 року №308/5285/18 вбачається, що адресу позивача (боржника) зазначено – АДРЕСА_1 (том  1, а.с. 25, 26). Крім того, вищезазначена адреса міститься у матеріалах виконавчого провадження № 67405602, в тому числі і в оскаржуваній постанові про накладення штрафу (том 1, а.с. 11-14).
Разом з тим, як правильно зазначив суд першої інстанції, згідно з записами у паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 виданого Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області 11 листопада 2008 року зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 з 25 вересня 2012 року є   АДРЕСА_2 (том 1, а.с. 27-30).
Крім того, як вбачається з матеріалів справи,   ОСОБА_1 з 2017 року працює та має вид на проживання у Німеччині, діти ОСОБА_5 , 2009 р.н. та ОСОБА_5 , 2006 р.н. проживають разом з матір`ю та навчаються у навчальних закладах м.Кельн, ФРН.
Доказів протилежного матеріали справи не містять.
При цьому, зі змісту нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 від 24 травня 2017 року вбачається, що ОСОБА_2 не заперечував щодо виїзду дітей ОСОБА_4 , 2006 р.н. та ОСОБА_4 , 2009 р.н. на постійне місце проживання за кордон до Німеччини з їх матір`ю ОСОБА_1 .
Крім того, зі змісту нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 від 30 червня 2021 року вбачається, що ОСОБА_2 надав згоду виїзду дітей ОСОБА_4 , 2006 р.н. та ОСОБА_4 , 2009 р.н. на тимчасові поїздки за кордон до Угорщини, Словаччини, Німеччини та інших країн дії Шенгенської зони та Європесйького Союзу у період з 30 червня 2021 року по 30 червня 2025 року та не заперечував щодо навчання та виїзду на постійне місце проживання за кордон до Німеччини з їх матір`ю ОСОБА_1 (том 1 а.с.41).
Колегія суддів зазначає, що докази на підтвердження факту отримання боржником копії цієї постанови у матеріалах справи відсутні та відповідачем таких під час розгляду справи не надано.
Відповідно до ст.27 Закону України №1404-VIII у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.
Згідно зі ст.63 Закону України №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
З огляду на вище викладене суд першої інстанції правильно зазначив про те, що виконавець повинен надати оцінку поважності причинам невиконання відповідного рішення.
Так, Порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною регулюється положеннями статті 64-1 частини 2 Закону України №1404-VIII, якою визначено, що державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.
Згідно з ч.3 ст.64-1 Закону України №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.
За змістом ст.75 Закону України №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Ч.4 ст.19 Закону України №1404-VIII передбачає, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, надаючи оцінку тому, чи правомірно на боржника накладено штраф за невиконання судового рішення, потрібно, по-перше, з`ясувати чи повідомлений боржник про відкриття виконавчого провадження у спосіб визначений законом, а в подальшому з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. При цьому, сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону України №1404-VIII.
З аналізу наведеного вище можна дійти висновку, що державний виконавець зобов`язаний провести перевірку виконання судового рішення боржником, а підставою для накладення штрафу є невиконання рішення боржником без поважних причин. При цьому, поважними можуть вважатися лише об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Матеріалами справи стверджується, що оскаржувана постанова від 15 грудня 2021 року про накладення на позивача штрафу у розмірі 1700 грн прийнята державним виконавцем на підставі складеного акту за невиконання рішення суду (том а.с.13, 14).
Разом з тим, як зазначено вище ОСОБА_2 не заперечував щодо виїзду дітей ОСОБА_4 , 2006 р.н. та ОСОБА_4 , 2009 р.н. на постійне місце проживання за кордон до Німеччини з їх матір`ю ОСОБА_1 , що підтверджується його нотаріально посвідчено заявою (том 1 а.с.41-42). 
Діти ОСОБА_4 , 2006 р.н. та ОСОБА_4 , 2009 р.н. разом з матір`ю ОСОБА_6 проживають у Німеччині та навчаються у навчальних закладах м.Кельн (том 1 а.с. 38-40, 69-71).
Доказів на спростування цих обставин матеріали справи не містять.
Як вбачається з оскаржуваної постанови від 15 грудня 2021 року у виконавчому провадженні №67405602 підставою для накладення на позивача штрафу є не виконання боржником рішення суду, яким визначено спосіб участі батька ОСОБА_2 у спілкуванні і вихованні дітей та встановлено періодичні побачення з дітьми в присутності матері ОСОБА_1 , або за погодженням з ОСОБА_1 та за згодою дітей, без присутності матері, в першу та останню суботу кожного місяця з 10 по 18 годину (за місцевим часом); встановлено спільний відпочинок з дітьми протягом не менше десяти днів в літній період (з червня по серпень включно) за згодою матері ОСОБА_1 .
При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції, сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є достатньою підставою, з якою законодавець пов`язує накладення штрафу на боржника. Боржник повинен бути належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження. Підставою для накладення штрафу є невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду, що у спірних правовідносинах, на думку колегії суддів, не було належним чином з`ясовано.
Доказів на спростування вказаних обставин матеріали справи не містять.
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не з`ясовано причин невиконання рішення суду, відповідно,  не надано оцінку поважності причин невиконання вимог державного виконавця, а тому постанова заступника начальника Відділу державної виконавчої служби у м. Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про накладення штрафу від 15 грудня 2021 року у виконавчому провадженні №67405602 є протиправною та підлягає скасуванню. 
Щодо доводів апелянта в частині правомірності постанови про відкриття виконавчого провадження, вимог щодо постанови про відкриття виконавчого провадження та, відповідно, дій державного виконавця щодо повернення чи неповернення виконавчого листа, то колегія суддів  такі до уваги не приймає, оскільки такі не є предметом оскарження. 
Крім того, відповідно до положень ч.1,2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження»  рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
З наведеного вище вбачається, що розгляд оскаржуваної постанови про накладення штрафу належить до юрисдикції адміністративного суду; разом з тим, щодо оцінки рішень, дій чи бездіяльності в частині виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 09 квітня 2021 року у цивільній справі №308/5285/18, на що покликається апелянт, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такі оцінюються при оскарженні вказаного в іншому судочинстві.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про ОСОБА_1 як боржника у виконавчому провадженні №67405602, то колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено судом і не заперечується учасниками справи, позивач була внесена до Єдиного реєстру боржників у зв`язку з винесенням постанови про накладення неї штрафу за невиконання рішення суду.
Відповідно до ч.5 ст.9 Закону України №1404-VIII відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.
Відомості про боржника за рішенням про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною вносяться до Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про накладення штрафу на боржника.
Згідно з п.1, 2 Розділу ХІ Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року N 2432/5 (далі – Положення №2432/5) єдиний реєстр боржників формується з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.
Система забезпечує обробку даних про боржника та вносить відомості про нього до Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження, крім боржників, визначених пунктом 4 цього розділу.
В Єдиному реєстрі боржників міститься інформація щодо боржників, відносно яких виконавчі провадження зареєстровані в Системі після впровадження Єдиного реєстру боржників та боржників за виконавчими провадженнями про стягнення періодичних платежів (аліментів) за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці.
Якщо під час виконання рішення про встановлення побачення з дитиною або рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника, Система забезпечує обробку даних про цього боржника та вносить відомості про нього до Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням такої постанови.
Відповідно до п.3, 4 Розділу ХІ Положення №2432/5 Єдиний реєстр боржників містить такі відомості: прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дата народження боржника - фізичної особи або найменування, ідентифікаційний код у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань боржника - юридичної особи; найменування органу або прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка видала виконавчий документ; найменування органу державної виконавчої служби або прізвище, ім`я, по батькові приватного виконавця, номер засобу зв`язку та адреса електронної пошти виконавця; номер виконавчого провадження; категорія стягнення згідно з пунктом 8 розділу І цього Положення.
Не підлягають внесенню до Єдиного реєстру боржників відомості про боржників:
які є державними органами, органами місцевого самоврядування;
які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців;
за рішенням немайнового характеру (крім рішень про встановлення побачення з дитиною, рішень про усунення перешкод у побаченні з дитиною, під час виконання яких винесено постанову про накладення штрафу на боржника).
За змістом п.5 Розділу ХІ цього Положення у разі, якщо за рішенням про стягнення періодичних платежів (аліментів) розмір заборгованості боржника перевищує суму відповідних платежів за три місяці, виконавець зобов`язаний винести в Системі повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників. Відомості про цього боржника вносяться Системою до Єдиного реєстру боржників.
Інформація щодо боржників за виконавчими провадженнями про стягнення періодичних платежів (аліментів), які були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, відображається в Єдиному реєстрі боржників після їх перенесення до Системи за умови винесення виконавцем повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників.
Згідно з п.6 Розділу ХІ Положення №2432/5 система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови:
про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження»;
про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»;
про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів;
про скасування заходів примусового виконання згідно з частиною четвертою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»;
про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.
З системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що інформація щодо боржників за виконавчими провадженнями, які були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, відображається в Єдиному реєстрі боржників після їх перенесення до Системи за умови винесення виконавцем повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників. Система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови, зокрема, про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників, тобто алгоритм виконання дій у спірних правовідносинах є таким: скасування постанови про накладення штрафу; прийняття державним виконацем постанови про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників. 
Таким чином, з врахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що скасування постанови заступника начальника Відділу державної виконавчої служби у м. Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про накладення на ОСОБА_1 штрафу від 15 грудня 2021 року у виконавчому провадженні №67405602 є підставою для вчинення державним виконавцем дій про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників, тому у зв`язку з вищенаведеним, на думку колегії суддів, такі вимоги є передчасними.
При цьому, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про ОСОБА_1 як боржника у виконавчому провадженні №67405602 суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду справи по суті є відкрите виконавче провадження №67405602, позивачем не надано до суду доказів закінчення вказаного виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1, 3, 11 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», винесення постанови, передбаченої ч.1 ст.40 цього Закону, а також позивачем не доведено встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами, разом з тим, колегія суддів з огляду на наведене вище вважає такі помилковими.
Таким чином, з врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про позивача, як боржника у виконавчому провадженні №67405602, разом з тим, колегія суддів не погоджується з мотивами відмови, тому рішення суду першої інстанції в цій частині відповідно до ст.317 КАС України необхідно змінити в частині мотивів.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу на позивача за невиконання рішення суду, правильно і повно встановив обставини справи, також дійшов правильно висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині відмовлених позовних вимог, разом з тим, колегія суддів не погоджується з мотивами для відмови, тому рішення суду першої інстанції відповідно до ст.317 КАС України необхідно змінити в частині мотивів.
Керуючись ст.195, 242, 243, 250, 268, 271, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 329 КАС України, суд, 
                                                        п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Цебрик Любомир Васильович, задовольнити частково.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 січня 2023 року у справі №260/61/22  в частині відмови позовних вимог змінити в частині мотивів відмови.
У решті рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 січня 2023 року у справі №260/61/22 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М. П. Кушнерик  	
Повне судове рішення складено 22 березня 2023 року.