ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" січня 2023 р.           Справа№ 910/21550/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Гаврилюка  О.М.
суддів:            Зубець  Л.П. 
          Суліма  В.В. 
 
 розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "АСКА"
на рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2022
у справі № 910/21550/21 (суддя Котков О.В.)
за позовом Фізичної особи - підприємця Попова Вячеслава Євгеновича
до   1. Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "АСКА"
     2. Дочірнього підприємства "Київський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"
про   стягнення грошових коштів
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду 

Фізична особа-підприємець Попов Вячеслав Євгенович (позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом № Ф/372/377/21 від 23.12.2021 року до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "АСКА", Дочірнього підприємства "Київський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" "Київський облавтодор" про стягнення страхового відшкодування у розмірі 67 430,00 грн, з них: 14 255,00 грн - з відповідача-1 та 53 175,00 грн - з відповідача-2.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) № 01/12/2021 від 01.12.2021 до позивача перейшло право вимоги до відповідачів щодо відшкодування збитків у зв`язку з пошкодження транспортного засобу "Ford", внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 31.01.2021 у розмірі 67 430,00 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.08.2022 у справі №     910/21550/21 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "АСКА" на користь Фізичної особи-підприємця Попова В`ячеслава Євгеновича грошові кошти: страхового відшкодування - 12 255,00 грн, витрати на правничу допомогу - 1 417,60 грн та судовий збір - 412,56 грн; стягнуто з Дочірнього підприємства "Київський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь Фізичної особи-підприємця Попова В`ячеслава Євгеновича грошові кошти: страхового відшкодування - 53 175,00 грн, витрати на правничу допомогу - 6 151,05 грн та судовий збір - 1 790,11 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Рішення мотивоване тим, що враховуючи те, що полісом № АР/4804505 встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 130 000,00 грн. та франшизу у розмірі 2000,00 грн., з огляду на те, що ПАТ "УАСК "АСКА" не сплачено страхове відшкодування в повному обсязі, то стягненню з відповідача-1 підлягає сума страхового відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації ОСОБА_1 транспортного засобу "КРАЗ 65055", державний номерний знак НОМЕР_1 , у розмірі 12    255,00 грн.
Крім того, беручи до уваги те, що на момент вчинення спірної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 , який керував автомобілем "КРАЗ 65055", державний номерний знак НОМЕР_1 і якого визнано винними у вчинення адміністративного правопорушення за  ст. 124 КУпАП, перебував у трудових відносинах з ДП "Київський облавтодор", з огляду на встановлений факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення під час виконання службових обов`язків, то відповідач-2 є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля "Ford", державний номерний знак НОМЕР_2 , а отже з останнього підлягає стягненню відшкодування не покрите полісом № АР/4804505  у розмірі 53    175,00 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

         Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "АСКА" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на подання апеляційної скарги про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2022 у справі № 910/21550/21, прийняти дану апеляційну скаргу до розгляду, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2022 в частині стягнення з першого відповідача страхового відшкодування та призначити справу до розгляду у загальному порядку, ухвалити нове рішення, яким в частині позову до першого відповідача відмовити.
Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.
На думку скаржника, суд першої інстанції не дослідив той факт, що визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" та Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/2092.
Скаржник вказує на те, що оскільки, відновлювати пошкоджений транспортний засіб економічно недоцільно, вартість відновлювального ремонту вища, ніж вартість транспортного засобу на момент ДТП, для виконання вимог ст. 30 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оцінювачем Баглюк А.В. був складений звіт № 9/21 від 19.02.2021 за фактом визначення технічно справних складових транспортного засобу "Ford", державний номерний знак НОМЕР_2 . Згідно вказаного звіту, вартість технічно справних складових з урахуванням фізичного зносу та ліквідаційної вартості таких складових і вартості металобрухту становить 158  347, 84 грн. Тому, розмір страхового відшкодування з урахуванням вартості франшизи та вартості зазначених технічно справних складових транспортного засобу становить 116  327, 16 грн, який і був сплачений скаржником, що підтверджується наданими платіжними дорученнями.

Узагальнені доводи відзиву ОСОБА_2 на апеляційну скаргу

Позивач просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Так, позивач зазначає, що звіт № 9/21 від 19.02.2021 та всі інші додатки до апеляційної скарги не є належними доказами, оскільки не завірені належним чином та не мають юридичної сили, а тому не можуть прийматися судом до уваги.
Крім того, докази, які не були подані суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції. Водночас, скаржник не навів обґрунтованих причин не подання доказів по справі, зокрема звіту № 9/21 від 19.02.2021 року, до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи відзиву ДП "Київський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на апеляційну скаргу 

Відповідач-2 підтримав апеляційну скаргу відповідача-1, вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у повному обсязі з підстав визначених в апеляційній скарзі. 
Крім того, відповідач-2 зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги відсутність у відповідачів будь-яких зобов`язань перед первинним кредитором, які є обов`язковою умовою для відступлення права вимоги. Учасник ДТП - первинний кредитор за договором цесії не має жодних правовідносин з відповідачем-2. 
При цьому, позивачем не надано жодних належних доказів, що відповідач-2 має будь-які зобов`язання перед позивачем та/або первісним кредитором. Відповідач-2 звертає увагу, що постанова Обухівського районного суду Київської області від 05.02.2021 року у справі № 372/377/21 не містить інформацію про предмет доказування і не може прийматись судом як належний доказ існування зобов`язань відповідачів на користь позивача або первинного кредитора, оскільки зазначена постанова підтверджує тільки факт скоєння ДТП. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/21550/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Сулім В.В.
Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду у зв`язку із перебуванням судді Ткаченка Б.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/21550/21 передано на розгляд колегії у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Зубець Л.П., Сулім В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2022 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "АСКА" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2022 у справі №     910/21550/21 залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, надати до Північного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору у розмірі 3 405,00 грн.
12.10.2022 відповідачем, засобами електронної пошти, подано до Північного апеляційного господарського суду заяву про усунення недоліків, до якої, зокрема, додано платіжне доручення № 7100 від 22.09.2022, яке свідчить про сплату судового збору у розмірі 3 405,00 грн.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "АСКА"  на рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2022 у справі №  910/21550/21. Призначено розгляду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "АСКА"   на рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2022 у справі № 910/21550/21   у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
Враховуючи викладене, введення воєнного стану в Україні, перебування суддів у відпустках, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/21550/21 розглядалась протягом розумного строку.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Матеріалами справи підтверджено, що 31.01.2021 близько 16:50 на автодорозі Н-01 35 км сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "КРАЗ 65055", державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля "Ford", державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .
Власником автомобіля "Ford", державний номерний знак НОМЕР_2 є ОСОБА_3 , а власником автомобіля "КРАЗ 65055", державний номерний знак НОМЕР_1 - ДП "Київський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України".
Водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом "КРАЗ 65055", державний номерний знак НОМЕР_1 не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом "Ford", державний номерний знак НОМЕР_2 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Відповідно до постанови Обухівського районного суду Київської області від 05.02.2021 року у справі № 372/377/21 дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.3. (б),  п. 10.1. Правил дорожнього руху  України. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої  ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ від 03.02.2021 року вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля "Ford", державний номерний знак НОМЕР_2 внаслідок пошкодження у ДТП становить 276    675,00 грн.
Згідно зі звітом № 113/03-21 про оцінку транспортного засобу автомобіля "Ford", державний номерний знак НОМЕР_2 від 09.03.2021 ринкова вартість пошкодженого автомобіля складає 98    000,00 грн.
Відносини між Приватним акціонерним товариством "Українська страхова компанія "АСКА", як страховиком та власником автомобіля "КРАЗ 65055", державний номерний знак НОМЕР_1 , як страхувальником врегульовані полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №  АР/4804505.
Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 130 000,00 грн, за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 260 000,00 грн та франшизу у розмірі 2000,00 грн.
Позивач вказує, що за наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди ПАТ "УСК "АСКА" було виплачено страхове відшкодування лише у розмірі 115  745,00 грн.
За розрахунками позивача, розмір невиплаченого ПАТ "УСК "АСКА" страхового відшкодування становить 14    255,00 грн.
Крім того, винна у скоєнні ДТП особа - ОСОБА_1 був працівником ДП "Київський облавтодор" і на момент ДТП знаходився під час виконання своїх трудових обов`язків.
Тому, 20.10.2021 року ОСОБА_3 звернувся до ДП "Київський облавтодор" із заявою про виплату різниці страхового відшкодування у розмірі 62    930,00 грн. за завдану ОСОБА_1 шкоду в результаті ДТП під час виконання трудових обов`язків.
01.12.2021 року між ОСОБА_3 (первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем Поповим Вячеславом Євгеновичем (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № 01/12/2021 (надалі - договір), відповідно до п. 2.1. якого, первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору своє право вимоги до боржника, а новий кредитор набуває право вимоги первісного кредитора щодо відшкодування збитків завданих останньому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу "Ford", державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 31.01.2021 року близько 16 год. 50 хв. на автодорозі Н-01 35 км, за участю автомобіля "КРАЗ 65055", державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який працював в ДП "Київський облавтодор" та був застрахований в ПАТ "УСК "АСКА".
В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) № 01/12/2021 від 01.12.2021 року він набув право вимоги до відповідачів щодо відшкодування збитків у зв`язку з пошкодження автомобіля "Ford", державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 31.01.2021 року у розмірі 67  430,00 грн.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України)  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.
Частиною 1  ст. 16 Закону України "Про страхування"  встановлено, що за договором страхування страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Згідно зі  ст. 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"  об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Відповідно до  ст. 6 вказаного Закону  страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
В силу пункту 29  Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"  у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "КРАЗ 65055", державний номерний знак НОМЕР_1 була застрахована в ПАТ "УАСК "АСКА" згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/4804505.
За змістом інформації з єдиної централізованої бази даних МТСБУ станом на 31.01.2021 року, яка була надана Моторним (транспортним) страховим бюро України на запит суду, вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 130 000,00 грн, за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 260 000,00 грн та франшизу у розмірі 2000,00 грн.
Пунктом 22.1  ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"  встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до  ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Як зазначає позивач та не спростовано відповідачем-1, за наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди ПАТ "УАСК "АСКА" було виплачено страхове відшкодування лише у розмірі 115    745,00 грн.
Згідно частини 2 підпункту 12.1  статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"  встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Отже, виходячи зі встановленого полісом № АР/4804505 ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну (130    000,00 грн.) і франшизи в сумі - 2000,00 грн., колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що обгрунтованим є розмір невиплаченого ПАТ "УАСК "АСКА" страхового відшкодування, що становить 12    255,00 грн. (130    000, 00 грн. - 115    745,00 грн. - 2000,00 грн.).
Як зазначалося вище, 01.12.2021 року між ОСОБА_3 (первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем Поповим Вячеславом Євгеновичем (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № 01/12/2021 (надалі - договір), відповідно до п. 2.1. якого, первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору своє право вимоги до боржника, а новий кредитор набуває право вимоги первісного кредитора щодо відшкодування збитків завданих останньому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу "Ford", державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 31.01.2021 року близько 16 год. 50 хв. на автодорозі Н-01 35 км, за участю автомобіля "КРАЗ 65055", державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який працював в ДП "Київський облавтодор" та був застрахований в ПАТ "УСК "АСКА".
Відповідно до п. 2.2. договору загальний розмір заборгованості боржника/-ів, право вимоги до якої відступається згідно цього договору становить 67    430,00 грн., що являє собою розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "Ford", державний номерний знак НОМЕР_2 номер кузова НОМЕР_3 , який на момент ДТП належав ОСОБА_3 .
Відповідно до п. 1 ч. 1  ст. 512 Цивільного кодексу України  кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Положеннями ст.  514,  516 Цивільного кодексу України  закріплено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, враховуючи укладення договору про відступлення права вимоги (цесії)    № 01/12/2021 від 01.12.2021 року, позивач - ФОП Попов В.Є. набув права грошової вимоги до боржників, відповідальних за збитки, завдані внаслідок ДТП, яка мала місце 31.01.2021 року на автодорозі Н-01 35 км.
Зважаючи на те, що полісом № АР/4804505 встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 130 000,00 грн. та франшизу у розмірі 2000,00 грн., з огляду на те, що ПАТ "УАСК "АСКА" не покрито страхове відшкодування в повному обсязі, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що стягненню з відповідача-1 підлягає сума страхового відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації ОСОБА_1 транспортного засобу "КРАЗ 65055", державний номерний знак НОМЕР_1 , у розмірі 12    255,00 грн.
Положеннями  ст. 22 Цивільного кодексу України  визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно з приписами ч. 1  ст. 1166 Цивільного кодексу України  майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частини 2  статті 1187 Цивільного кодексу України  шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1      ст. 1187 ЦК України).
Згідно з частиною першою  статті 1172 Цивільного кодексу України  юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
При цьому, з аналізу змісту  глави 82 Цивільного кодексу України  вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1  ст. 1191 Цивільного кодексу України  набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Так,  ст. 1187 Цивільного кодексу України  встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.
Згідно з ч. 2  ст. 1187 Цивільного кодексу України  таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.
Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1  ст. 1172 Цивільного кодексу України  та ч. 2  ст. 1187 Цивільного кодексу України.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у справі  №  910/14685/17 від 05.05.2018.
Отже, з урахуванням правової позиції, визначеної Верховним Судом, можна констатувати, що для застосування ч. 1  ст. 1172 Цивільного кодексу України  необхідно дотримання наступних умов: 1) особа, яка керувала транспортним засобом і з вини якої сталася дорожньо-транспортна пригода, має перебувати у трудових відносинах з власником транспортного засобу на підставі трудового договору або контракту; 2) роботодавець особи, яка керувала транспортним засобом і з вини якої сталася дорожньо-транспортна пригода, має на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіти таким транспортним засобом; 3) особа, з вини якої сталася дорожньо-транспортна пригода, має виконувати свої трудові (службові) обов`язки в момент вчинення такої дорожньо-транспортної пригоди.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що на момент вчинення спірної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 , який керував автомобілем "КРАЗ 65055", державний номерний знак НОМЕР_1 і якого визнано винними у вчинення адміністративного правопорушення за  ст. 124 КУпАП, перебував у трудових відносинах з ДП "Київський облавтодор". 
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що у відповідача-2 як власника транспортного засобу виникло зобов`язання перед позивачем з виплати різниці між фактичним розміром шкоди  і страховою виплатою, тому позовна вимога про стягнення з ДП "Київський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" 53  175, 00 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.
Посилання скаржника на те, що позивач не замовляв та не проводив оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ є безпідставними, оскільки оцінку вартості матеріального збитку проводив сам скаржник, що підтверджується звітом від 03.02.2021 та відповідає вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".
При цьому, доводи скаржника про те, що у звіті від 03.02.2021, наданому позивачем до матеріалів справи відсутні підписи оцінювача та директора, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки скаржник в апеляційній скарзі погоджується із навністю вказаного звіту та встановленою вартістю матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "Ford", державний номерний знак НОМЕР_2 , не заперечує проти його розміру та надає звіт про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу від 03.02.2021 оформлений належним чином, з підписами оцінювача та директора, а отже колегія суддів не вбачає підстав вважати вказаний звіт неналежним доказом по справі. 
Щодо посилань скаржника на звіт № 9/21 від 19.02.2021 за фактом визначення технічно справних складових КТС і ліквідаційної вартості таких складових, що залишилися з урахуванням вартості металобрухту досліджуваного КТС та платіжних доручень, то колегія суддів не приймає їх до розгляду враховуючи наступне.
Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2022 було відкрито провадження у справі № 910/21550/21, встановлено відповідачу-1 строк у 15 днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву із урахуванням вимог, передбачених ст. 165 ГПК України.
Ухвалу про відкриття провадження у справі від 14.01.2022 було вручено уповноваженому представнику відповідача-1 24.01.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 0105491896341, наявним в матеріалах справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно із ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Водночас, скаржник не навів об`єктивних причин не подання до суду першої інстанції  звіту № 9/21 від 19.02.2021 за фактом визначення технічно справних складових КТС і ліквідаційної вартості таких складових, що залишилися з урахуванням вартості металобрухту досліджуваного КТС та платіжних доручень.
Посилання відповідача-2, що позивач не надав жодних доказів, що він має зобов`язання перед позивачем є необґрунтованими, оскільки в даному випадку зобов`язання відповідача-2 перед позивачем виникають на підставі ч. 1 ст. 1172 ЦК України.
З приводу решти доводів скаржника та відповідача-2, колегія суддів звертає увагу, що такі аргументи враховані апеляційним судом, при цьому оскаржуване рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006  № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.
Таким чином, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "АСКА" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2022 у справі № 910/21550/21 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2022 у справі № 910/21550/21 слід залишити без змін.
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "АСКА" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2022 у справі №  910/21550/21 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2022 у справі № 910/21550/21 залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Справу № 910/21550/21 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                      О.М. Гаврилюк 

Судді                                                                                Л.П. Зубець

                                                                                В.В. Сулім