Справа № 128/3425/21
Провадження № 22-ц/801/154/2023
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шевчук Л. П.
Доповідач:Береговий О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року	Справа № 128/3425/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),
суддів: Ковальчука О.В., Шемети Т.М.,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
представник позивача ОСОБА_2 ,
відповідач ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Красіловського Вадима Олександровича на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 08 листопада 2022 року, ухвалене місцевим судом під головуванням судді Шевчук Л.П., дата складення повного тексту невідома,
встановив:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.
В грудні 2021 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Красіловський В.О. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини.
Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 з ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 05 червня 2006 року з відповідача ОСОБА_3 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини всіх доходів відповідача, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 квітня 2006 року і до досягнення дитиною повноліття.
Спільний син сторін ОСОБА_4 , після закінчення дев`ятого класу, маючи здібності до юриспруденції, вступив до ВСП «Технологічно-промислового фахового коледжу ВНАУ» на спеціальність «Право», де він навчається на денній формі навчання за контрактною формою з 01 вересня 2021 року по 30 червня 2025 року. 
Відповідно до Договору про надання платної освітньої послуги №66 від 31 липня 2021 року загальна вартість освітньої послуги за рік навчання становить: 2021-2022 навчальний рік – 16 000 грн. Оплата за навчання може здійснюватися одноразово, щорічно або кожного семестру (на вибір замовника). Оскільки у позивача на утриманні знаходиться ще двоє дітей вона мала змогу оплатити навчання сина лише за перший рік, а саме 16 000 грн.
Відповідач ОСОБА_3 працює директором Чернятинського коледжу ВНАУ та професором кафедри технології виробництва продуктів тваринництва та годівлі факультету технології виробництва і переробки продукції тваринництва та ветеринарії у Вінницькому національному аграрному університеті, має регулярний дохід, однак добровільно допомогу на утримання сина не надає. 
Позивач просить стягнути із відповідача на користь неї додаткові витрати на утримання спільного сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 8 000 грн., а також понесені нею судові витрати. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 08 листопада 2022 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини.
Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 08 листопада 2022 року мотивоване тим, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, а тому такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні ст.185 СК України. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19 (провадження № 61-19103св19).
Крім того, позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини.
Позивачкою також не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання сина. Навчальний заклад було обрано позивачем на власний розсуд, без погодження із відповідачем. 

Доводи апеляційної скарги.
Не погоджуючись з таким рішенням представник позивача ОСОБА_1 адвокат Красіловський В.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати, а позов задовольнити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем надано докази «поза розумним сумнівом», які підтверджують здібності спільної дитини сторін до вивчення юриспруденції. Саме для розвитку його здібностей, виходячи із його найкращих інтересів, мати уклала договір про надання платної освітньої послуги № 66 від 31 липня 2021 року.
На думку сторони захисту суд першої інстанції прийшов до необґрунтованих висновків, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, до аналогічних висновків прийшов Київський апеляційний суд у постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 363/4928/19.

Позиція суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно положень ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення суду першої інстанції не відповідає таким вимогам.
Апеляційним судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).
Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_2 від 30 березня 2007 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвано (а.с.5).
Згідно копії свідоцтва про зміну імені Серії НОМЕР_3 від 11 жовтня 2010 року (а.с.6) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».
З копії рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 05 червня 2006 року у справі №2-1684/06 (а.с.10) вбачається, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина  ОСОБА_4  ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 квітня 2006 року і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до копії довідки Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області № 1085 від 25 жовтня 2021 року (а.с. 11) ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 .
Згідно копії довідки ВСП «Технологічно-промисловий фаховий коледж» Вінницького національного аграрного університету» № 651 від 22 жовтня 2021 року (а.с. 9) ОСОБА_4 дійсно навчається на денному відділенні Відокремленого структурного підрозділу «Технологічно-промисловий фаховий коледж» Вінницького національного аграрного університету» по спеціальності «Право» з 01 вересня 2021 року по 30 червня 2025 року за контрактною формою навчання.
З копії Договору про надання платної освітньої послуги № 66 від 31 липня 2021 року (а.с.12) вбачається, що ОСОБА_1 , як замовник для ОСОБА_4 , як здобувача освіти, уклала даний договір із ВСП «Технологічно-промисловий фаховий коледж» Вінницького національного аграрного університету». Предметом договору є фінансові зобов`язання замовника щодо оплати освітньої послуги, яка надається здобувачу закладом освіти. Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 64 000 грн.. Вартість освітньої послуги за роками навчання становить: 2021-2022 навчальний рік – 16 000 грн.; 2022-2023 навчальний рік – 16 000 грн.; 2023-2024 навчальний рік – 16 000 грн.; 2024-2025 навчальний рік – 16 000 грн.
З копій квитанцій №0.0.2364466268.1 від 03 грудня 2021 року (а.с.13) та №0.0.2256906245.1 від 03 грудня 2021 року (а.с.14) вбачається що позивачкою ОСОБА_1 було сплачено за навчання ОСОБА_4 кошти на загальну суму 16 000 грн. Одержувачем коштів вказано Технологічно-промисловий коледж ВНАУ.
Відповідно до копії листа Вінницького національного аграрного університету №01.1-33-1795 від 24 листопада 2021 року (а.с.15) адресованого представнику позивачки – адвокату Красіловському В.О., університетом із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 здійснювалися відрахування на підставі постанов про звернення стягнень на заробітну плату. Наказом ректора університету від 28 травня 2021 року №306-к ОСОБА_3 було звільнено з 0,5 ставки професора кафедри технології виробництва продуктів тваринництва факультету технології виробництва і переробки продукції тваринництва та ветеринарії за сумісництвом з 30 червня 2021 року. У зв`язку із цим виконавчі документи були повернуті. Наказом ректора університету від 23 вересня 2021 року №667 ОСОБА_3 призначено на посаду 0,5 ставки професора кафедри технології виробництва продуктів тваринництва факультету виробництва і переробки продукції тваринництва та ветеринарії за сумісництвом з 24 вересня 2021 року по 30 червня 2022 року. Після прийняття на роботу за сумісництвом жодних документів щодо здійснення відрахувань із його заробітної плати до університету не надходило.
Відповідно до копії листа ВСП «Чернятинський фаховий коледж Вінницького національного аграрного університету» №377 від 29 листопада 2021 року (а.с. 16) у зв`язку із зменшенням фонду заробітної плати ОСОБА_3 (відсутністю надбавки за складність та напруженість у роботі фіксованою сумою), відповідно зменшились суми аліментів.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.
Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
За змістом ст. 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до вимог ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду  України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що до участі у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17, до особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 640/15771/19 (провадження № 61-11061св21) зазначено, що «одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (частина перша статті 185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається у цій статті. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення».
Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19 зроблено висновок, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. 
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції не врахував положення ст.3 Конвенції про права дитини, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» та дійшов необґрунтованого висновку, що понесені витрати щодо навчання дитини не стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається ст.185 СК України.
Як вбачається з матеріалів справи позивачем понесено витрати на розвиток здібностей дитини у розмірі 16 000 грн. за оплату навчання на неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 за навчальний рік 2021 – 2022 на виконання договору № 66 від 31 липня 2021 року про надання платної освітньої послуги. Вказані витрати підтверджуються матеріалами справи (а.с.12,13-14) і на думку колегії суддів не можуть охоплюватися аліментами, які отримує мати на утримання сина до її повноліття, оскільки на час стягнення аліментів такі витрати, як оплата за навчання не передбачалася.
Позивач просила стягнути з відповідача 50% додаткових витрат, а саме 8 000 грн. на оплату навчального року 2021 – 2022 сина ОСОБА_4 .
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що понесені позивачем витрати на оплату навчання неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 є саме додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України – як фактично понесені додаткові витрати на неповнолітню дитину, на яку сплачуються аліменти, обумовлені особливими обставинами, а саме, необхідністю здобуття фахової передвищої освіти (платної) будучи неповнолітнім.
Щодо вказівки суду першої інстанції на те, що позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини, та що ненадання позивачкою доказів про узгодження між сторонами питання щодо навчання сина, а навчальний заклад було обрано нею на власний розсуд, колегія суддів зазначає наступне.
З огляду на положення ст.180 та 185 СК України участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.
Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків (ст.141 СК України). Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.
Відповідно до ч. 7, 8 ст.7 СК України кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Навчання дитини у закладі фахової передвищої освіти з метою отримання професії не може не вважатися розвитком її здібностей з огляду на положення Закону України «Про освіту», де в преамбулі зазначено, що освіта є основою інтелектуального, духовного, фізичного і культурного розвитку особистості, її успішної соціалізації, економічного добробуту, запорукою розвитку суспільства, об`єднаного спільними цінностями і культурою, та держави. Метою освіти є всебічний розвиток людини як особистості та найвищої цінності суспільства, її талантів, інтелектуальних, творчих і фізичних здібностей, формування цінностей і необхідних для успішної самореалізації компетентностей, виховання відповідальних громадян, які здатні до свідомого суспільного вибору та спрямування своєї діяльності на користь іншим людям і суспільству, збагачення на цій основі інтелектуального, економічного, творчого, культурного потенціалу Українського народу, підвищення освітнього рівня громадян задля забезпечення сталого розвитку України та її європейського вибору.
При цьому, колегія судів зауважує, що поняття здібність не зводиться до знань, умінь і навичок, що є у людини, але вони забезпечують їх швидке надбання. Як і всі інші індивідуально-психологічні особливості, здібності не даються людині відразу, не є природною властивістю. Здібності кожної людини, її індивідуальні особливості є результатом її розвитку.
З огляду на вказане вище, витрати понесені позивачем по оплаті за навчання сина у закладі фахової передвищої освіти, що розміщений у регіоні проживання дитини, пов`язані з необхідністю розвитку здібностей дитини, отримання нею освіти, і в розумінні ст.185 СК України є додатковими.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов невірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини.
Враховуючи вище наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позову представника позивача ОСОБА_1 адвоката Красіловського В.О., тому із відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути частину витрат на оплату навчання неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 за половину навчального року 2021 – 2022 в розмірі 8 000 гривень, що сплачені позивачем на виконання договору № 66 від 31 липня 2021 року про надання платної освітньої послуги.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене та положення ст.376 ЦПК України, апеляційний суд дійшов переконання, що оскаржуване судове рішення постановлене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права, тому воно не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про повне задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 8 000 гривень.
Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої та переглядом справи у суді апеляційної інстанції, повністю покладаються на відповідача.
Таким чином, з відповідача ОСОБА_3 слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 908 гривень за розгляд справи в суді першої інстанції та судовий збір в розмірі 1 362 гривень за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
До інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Так, на підтвердження понесених судових витрат у суді першої інстанції, зокрема на професійну правничу допомогу, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Красіловський В.О. надав договір про надання правової допомоги № 01-10 від 01 жовтня 2021 року, укладений між ним та ОСОБА_1 (а.с.21), розрахунок понесених судових витрат де вказав детальний опис робіт (наданих послуг), а саме: 1. Вивчення документів, наданих для написання позовної заяви – 500,00 грн.; 2. Написання позовної заяви, підготовка додатків до позовної заяви – 1000,00 грн.; 3. Представництво інтересів у суді першої інстанції – 1000,00 грн. (а.с.17-18). Також адвокатом надано копію прибуткового касового ордеру № 01-10 від 02 жовтня 2021 року, згідно якого прийнято від ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги в сумі 2 500,00 грн. (а.с.19).
З огляду на викладене, відповідно до ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, а також враховуючи надання адвокатом правничої допомоги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 витрачені нею документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 500,00 гривень.
Керуючись ст.ст.374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

       Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Красіловського Вадима Олександровича задовольнити.
       Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 08 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Красіловського Вадима Олександровича про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 8 000,00 (вісім тисяч) гривень – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 8 000,00 (вісім тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_3 на корить держави судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень за розгляд справи в суді першої інстанції та судовий збір в розмірі 1 362 (одна тисяча триста шістдесят дві) гривні за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 2 500,00 (дві тисячі п`ятсот) гривень.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий                                                                                О.Ю. Береговий
Судді:                                                                                 О.В. Ковальчук
                                                                               Т.М. Шемета