ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2022 р.                                               Справа №921/451/21

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючого судді                                                   Галушко Н.А.
суддів                                                             Желіка М.Б.
   Орищин Г.В.

секретар судового засідання Олійник Н.

за участю представників сторін:
від позивача: Григорчук С.А.-представник
від відповідача: Палій О.С. - представник

розглянувши апеляційну скаргу Керівника Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону б/н  та б/д (Вх. № ЗАГС  01-05/2523/22 від 14.10.2022)
на рішення Господарського суду Чернівецької області від 15.09.2022 (повний текст складено 23.09.2022)
у справі №926/451/22
за позовом Керівника Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері в інтересах держави в особі його органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних відносинах Міністерства оборони України,
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: 
- Подільського управління капітального будівництва Міністерства оборони України та
-  Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці
до відповідачів:
1) Товариства з обмеженою відповідальністю «РОМТІС БУД»;
2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлобуд-2012»
про визнання недійсними договорів та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції
Керівник Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону звернувся до Господарського суду Чернівецької області з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, у якій просив вжити заходи забезпечення позову, шляхом заборони органам державної влади, органам місцевого самоврядування, фізичним та юридичним особам до прийняття рішення у справі та набрання ним законної сили вчинення будь яких дій щодо державної реєстрації, зміни цільового призначення, відчуження (вилучення) та передачі в користування іншим особам земельної ділянки загальною площею 0,7995 га по вул. Щербанюка - Кутузова у м. Чернівці (кадастровий номер земельної ділянки 7310136300:03:004:0009), що належить Міністерству оборони України (03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6, код ЄДРПОУ 00034022) та шляхом заборони ТОВ “РОМТІС БУД” та ТОВ “Обслуговуючий житлово-будівельний кооператив “Житлобуд-2012” вчиняти дії, а саме будь-які будівельні та монтажні роботи на земельній ділянці загальною площею 0,7995 га по вул. Щербанюка - Кутузова у м. Чернівці (кадастровий номер земельної ділянки 7310136300:03:004:0009), що належить Міністерству оборони України.
Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 02.02.2022 заяву Керівника Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону про забезпечення позову до подання позовної заяви – задоволено. Ухвалено заборонити органам державної влади, органам місцевого самоврядування, фізичним та юридичним особам вчиняти будь-які дії щодо державної реєстрації, зміни цільового призначення, відчуження (вилучення) та передачі в користування іншим особам земельної ділянки загальною площею 0,7995 га на вул. Щербанюка - Кутузова у м. Чернівці (кадастровий номер земельної ділянки 7310136300:03:004:0009), що належить Міністерству оборони України (03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6, код ЄДРПОУ 00034022), - до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі. Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю “РОМТІС БУД” (58000, Чернівецька область, місто Чернівці, вул. Героїв Майдану, буд. 108-А, код ЄДРПОУ 37597068) та Товариству з обмеженою відповідальністю “Обслуговуючий житлово-будівельний кооператив “Житлобуд-2012” (58000, Чернівецька область, місто Чернівці, вул. Героїв Майдану, буд. 108-А, код ЄДРПОУ 38224090) вчиняти будь-які будівельні та монтажні роботи на земельній ділянці загальною площею 0,7995 га на вул. Щербанюка - Кутузова у м. Чернівці (кадастровий номер земельної ділянки 7310136300:03:004:0009), що належить Міністерству оборони України, - до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.
11.02.2022 Керівник Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовною заявою, у якій просить: 
визнати недійсним укладений між ТОВ “РОМТІС БУД” та ТОВ “Обслуговуючий житлово-будівельний кооператив “Житлобуд-2012” договір № 06-2020 Генерального підряду на виконання робіт з реконструкції існуючих будівель з новим будівництвом від 02.06.2020; 
визнати недійсним укладений між ТОВ “РОМТІС БУД” та ТОВ “Обслуговуючий житлово-будівельний кооператив “Житлобуд-2012” договір підряду № 25/03-1 від 25.03.2021 та зобов`язати ТОВ “РОМТІС БУД” та ТОВ “Обслуговуючий житлово-будівельний кооператив “Житлобуд-2012” усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою загальною площею 0,7995 га по вул. Щербанюка - Кутузова у м. Чернівці (кадастровий номер 7310136300:03:004:0009), що належить Міністерству оборони України та привести її у придатний до використання стан шляхом демонтажу самовільно збудованих на земельній ділянці будівель і споруд.
Позовні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що оспорювані договори укладені особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, без проведення відповідного конкурсу, що суперечить статтям 203, 215 ЦК України, ст. 179 Господарського кодексу України, Порядку організації будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей на земельних ділянках, що належать до земель оборони, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №715 від 06.07.2011 та є підставою для визнання вказаних договорів недійсними, а також для усунення перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 15.09.2022 у справі №926/451/22 у задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду мотивовано тим, що визнання недійсними договорів №06-2020 від 02.06.2020 та № 25/03-1 від 25.03.2021 не є ефективним способом захисту порушених прав позивача: задоволення такого позову не призведе до реального відновлення можливих порушених прав позивача, за умов чинності договору №12 від 22.12.2018, укладеного між Подільським УКБ Міністерства оборони України та Обслуговуючим будівельним житловим кооперативом “Житлобуд-2012”. Відповідачі у справі, виконуючи свої договірні зобов`язання щодо реконструкції будівель, що виникли з чинного договору №12 від 22.12.2018, не є суб`єктами правовідносин, пов`язаних з організацією процедури будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей на земельних ділянках, що належать до земель оборони. Дія Порядку організації будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей на земельних ділянках, що належать до земель оборони, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 №715 не може поширюватись на укладені між відповідачами договори генпідряду та підряду №06-2020 від 02.06.2020 та № 25/03-1 від 25.03.2021.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Керівником Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 15.09.2022 у справі №926/451/22 повністю та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити, посилаючись на те, що рішення суду  є незаконним та необгрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм матеріального права.
Скаржник зазначає, що оспорювані договори не лише укладені особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, а й укладені без проведення відповідного конкурсу, що суперечить ст.ст. 203,215 ЦК України, ст. 179 ГК України, Порядку організації будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей на земельних ділянках, що належать до земель оборони, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 №715 та є підставою для визнання їх недійсними.
На думку скаржника, укладаючи оспорювані договори , ТОВ «РОМТІС БУД» та ТОВ «Житлобуд-2012» фактично реалізовували свою правосуб`єктність та стали учасниками конкретних правовідносин, а оскільки дані правовідносини стосуються будівництва на землях оборони, основним та єдиним нормативно-правовим актом, що визначає процедуру організації будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей на земельних ділянках, що належать до земель оборони, є Порядок організації будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей на земельних ділянках, що належать до земель оборони, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 №715.
Скаржник вважає, що будівництво на земельній ділянці площею 0,7995 га за кадастровим номером 7310136300:03:004:0009, що по вул. Щербанюка - Кутузова у м. Чернівці здійснюється без дотримання цього порядку, що є порушенням вимог ст. 77 Земельного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 4 Закону України «Про використання земель оборони», ст.ст. 2, 6 Закону України «Про правовий режим майна у збройних Силах України», ст. 321 ЦК України. На момент звернення до суду першої інстанції з позовом про існування будь-яких інших договорів окрім оспорюваних щодо здійснення будівництва на земельній ділянці площею 0,7995 га за кадастровим номером 7310136300:03:004:0009 по вул. Щербанюка - Кутузова у м. Чернівці ні прокуратурі, ні позивачу не було відомо.
На думку скаржника, враховуючи те, що відсутні обставини, які перешкоджали б позивачу для відновлення порушених прав в подальшому звернутись з позовом до суду про визнання недійсним договору № 12 від 22.12.2018, суд дійшов передчасних висновків, що визнання недійсними оспорюваних договорів є неефективним способом захисту порушених прав.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.
ТОВ «Житлобуд» у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін, вважає вищевказану апеляційну скаргу необгрунтованою та безпідставною, а оскаржуване судове рішення таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Товариство вважає, що враховуючи умови договору № 12 від 22.12.2018 про реконструкцію будівлі № 96 під багатоповерховий житловий будинок по вул. Кутузова, 2, у м. Чернівці, Подільське УКБ Міноборони частково делегувало виконання функцій замовника будівництва вказаного об`єкту ОК «ЖБК «Житлобуд -2012». ОК «ЖБК «Житлобуд -2012» мав достатні правові підстави та необхідний обсяг цивільної дієздатності на укладення та виконання оскаржуваних договорів підряду та генпідряду. ТОВ «Ромтіс Буд» мав право здійснювати будівельно- монтажні роботи, що є предметом оскаржуваних договорів на підставі ліцензії на провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми та значними наслідками № 20-JT від 10.04.2019. Обидві сторони оскаржуваних договорів володіли достатнім обсягом цивільної дієздатності у момент їх укладення, а тому підстави для визнання таких правочинів недійсними - відсутні.
Відповідач 1 також зазначає, що суд правомірно та обгрунтовано відхилив посилання Керівника Чернівецької спеціалізованої прокуратури на порушення умов Порядку організації будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей на земельних ділянках, що належать до земель оборони, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.07.2011р. № 715 (надалі - Порядок № 715), при укладенні договору № 12 від 22.12.2018. Відповідачі, виконуючи свої договірні зобов`язання щодо реконструкції будівель, що виникли з чинного договору №12 від 22.12.2018, не є суб`єктами правовідносин, пов`язаних з організацією процедури будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей на земельних ділянках, що належать до земель оборони. Дія Порядку організації будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей на земельних ділянках, що належать до земель оборони, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 №715 не може поширюватись на укладені між відповідачами договори генпідряду та підряду №06-2020 від 02.06.2020 та № 25/03-1 від 25.03.2021.
На думку відповідача 1, Керівником Чернівецької спеціалізованої прокуратури, ніяким чином не обгрунтовано та не доведено належними доказами порушення процедури укладення договору № 12 від 22.12.2018, що додатково свідчить про безпідставність його посилань на відсутність достатнього обсягу цивільної дієздатності при укладені оскаржуваних договорів.

Процесуальні дії суду у справі.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2022 справу №914/2930/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя – Галушко Н.А., судді Желік М.Б., Орищин Г.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19.10.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Керівника Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону на рішення Господарського суду Чернівецької області від 15.09.2022 у справі №926/451/22 та призначено розгляд справи на  15.11.2022.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 оголошено перерву в судовому засіданні до 29.11.2022 .
29.11.2022 розгляд вказаної справи не відбувся, у зв`язку із відпусткою судді – члена колегії  Орищин Г.В. з 29.11.2022 по 01.12.2022.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 02.12.2022 призначено розгляд справи № 926/451/22 на 13.12.2022 
Представники сторін в судовому засіданні виклали доводи та заперечення щодо вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 13.12.2022 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Західного апеляційного господарського суду.

Обставини справи.
Між Подільським управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України та Обслуговуючим будівельним житловим кооперативом “Житлобуд-2012” укладено договір №12 від 22.12.2018 про реконструкцію будівлі №96 під багатоповерховий житловий будинок по вул. Кутузова, 2, у м. Чернівці.
Згідно з п.п. 1.1., 1.2 договору №12 від 22.12.2018, з урахуванням додаткового договору від 26.12.2019, предметом цього договору є співпраця і участь сторін у реконструкції існуючих будівель з новим будівництвом багатоквартирних житлових будинків для військовослужбовців та членів їх сімей з приміщеннями громадського призначення, м. Чернівці, на розі вулиць Щербанюка Олександра - Кутузова Михайла фельдмаршала (кадастровий номер 731011363000:03:004:0009), передача Стороною 1 Стороні 2 передбачених цим договором прав щодо проектування, будівництва, реалізації майнових прав на об`єкти нерухомого майна, що будуть створені в майбутньому, введення в експлуатацію, оформлення права власності.
Для цього Стороні 2 надається право укладати договори купівлі-продажу нерухомого майна (квартири та ін.), яке буде створено в майбутньому, із юридичними та фізичними особами, приймати від них оплату, виконувати будівельно-монтажні роботи та інші зобов`язання, оформлення права власності згідно умов укладених Договорів.
У відповідності до п.п. 1.3, 1.4 та 4.1.1 договору №12 від 22.12.2018 Сторона 2 зобов`язується вчинити від свого імені дії, визначені у підпункті 1.5 цього договору. Відповідно до цього договору Сторона 1 передає, а Сторона 2 бере на себе зобов`язання щодо проектування, будівництва, реалізації майнових прав на нерухомість, що буде створена в майбутньому, введення в експлуатацію, оформлення права власності на об`єкт будівництва та його частини, визначені виключно цим договором. Сторона 2 має право самостійно укладати договори підряду, субпідряду та інші договори з контрагентами.
Підпунктом 6.1 договору №12 від 22.12.2018 обумовлено, що цей договір  набирає чинності з моменту його підписання і діє до виконання сторонами своїх зобов`язань.
Водночас, у межах справи оспорюється договір №06-2020 від 02.06.2020, укладений між Обслуговуючим будівельним житловим кооперативом “Житлобуд-2012”, як замовником, та ТОВ “Ромтіс Буд”, як генпідрядником, предметом якого є зобов`язання генпідрядника на свій ризик своїми та/або залученими силами та засобами забезпечити відповідно до затвердженої проектної документації та умов договору виконати комплекс будівельно-монтажних робіт із будівництва об`єкту “Реконструкція існуючих будівель з будівництвом багатоквартирних житлових будинків для військовослужбовців та членів їхніх сімей з приміщеннями громадського призначення на розі вулиць Щербанюка Олександра - Кутузова Михайла фельдмаршала в м. Чернівці” та передати об`єкт будівництва замовнику, а замовник зобов`язується прийняти закінчений будівництвом об`єкт та оплатити виконану роботу в межах договірної ціни, в порядку та на умовах даного договору.
Підпунктом 1.1.1 договору №06-2020 від 02.06.2020 між сторонами обумовлено, що замовник уповноважений на забезпечення організації та управління будівництвом об`єкта умовами Договору №12 від 22.12.2018 з Подільським управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України “Про реконструкцію будівлі №96 під багатоповерховий житловий будинок по вул. Кутузова. 2. у м. Чернівці”.
Також, у відповідності до умов п.п. 1.1.2 та 1.1.3 договору №06-2020 від 02.06.2020 власником нежитлових будівель та споруд, які підлягають реконструкції з новим будівництвом, за адресою: Чернівецька область, м. Чернівці, вул. М. Кутузова. буд. 2 є Держава Україна, в особі Міністерства оборони України в оперативному управлінні Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці, згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.11.2011 та рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 25.10.2011 за № 669/18. Основним замовником будівництва є Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернівці.
Під забудову передається земельна ділянка площею 0,7995 га, кадастровий номер 7310136300:03:004:0009, що розташована у м. Чернівці, власником якої є Держава Україна в особі Міністерства оборони України.
Крім предмету договору, сторони обумовили у договорі №06-2020 від 02.06.2020 інші умови, зокрема, щодо ціни, строків виконання робіт, прав та обов`язків сторін, контролю, залучення субпідрядників, порядку розрахунків, порядку приймання-передачі закінчення робіт, гарантійних строків,  відповідальності сторін, терміну дії договору та інші умови.
За іншим оспорюваним у цій справі договором – договором підряду № 25/03-1 від 25.03.2021 (укладеним між тими ж сторонами, що й у договорі №06-2020 від 02.06.2020), підрядник зобов`язується виконати роботи по демонтажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Чапаєва, 73, роботи по очистці території та вивозу будівельного сміття згідно проектно-кошторисній документації, а замовник зобов`язаний прийняти і оплатити виконані роботи в порядку та на умовах визначених даним договором.
Зазначений договір також містить умови щодо предмету договору, вартості робіт, строків і порядку виконання робіт, порядку приймання-передачі робіт, прав та обов`язків сторін, відповідальності сторін, чинності договору та інші умови.
Земельна ділянка, відносно якої укладено спірні договори, належить до категорії земель оборони.
Керівник Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону, обгрунтовуючи позовні вимоги вважає, що оспорювані договори укладені особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, без проведення відповідного конкурсу, що суперечить статтям 203, 215 ЦК України, ст. 179 Господарського кодексу України, Порядку організації будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей на земельних ділянках, що належать до земель оборони, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №715 від 06.07.2011 та є підставою для визнання вказаних договорів недійсними.
Просить визнати недійсними укладені між ТОВ “РОМТІС БУД” та ТОВ “Обслуговуючий житлово-будівельний кооператив “Житлобуд-2012” 
-договір № 06-2020 Генерального підряду на виконання робіт з реконструкції існуючих будівель з новим будівництвом від 02.06.2020; 
-договір підряду № 25/03-1 від 25.03.2021 
-та зобов`язати ТОВ “РОМТІС БУД” та ТОВ “Обслуговуючий житлово-будівельний кооператив “Житлобуд-2012” усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою загальною площею 0,7995 га по вул. Щербанюка - Кутузова у м. Чернівці (кадастровий номер 7310136300:03:004:0009), що належить Міністерству оборони України та привести її у придатний до використання стан шляхом демонтажу самовільно збудованих на земельній ділянці будівель і споруд.
Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлобуд-2012» є правонаступником Обслуговуючого житлово-будівельного кооперативу «Житлобуд-2012».

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови. Висновки суду апеляційної інстанції.
Спір у справі виник щодо правомірності укладення договору підряду особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності представника юридичної особи.
Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, визнання правочину недійсним.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до  ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України.
Частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно з ч.1 ст.207 ГК України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.
Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним (такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.06.2020 у справі № 177/1942/16-ц).
Згідно з ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Це означає, що нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення в силу закону, а рішення суду про визнання оспорюваного правочину недійсним має зворотну силу в часі.
Частиною другою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною 1 статті 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Відповідно до ст. 838 ЦК України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник. Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов`язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов`язку.
Згідно з ч.ч.1-2 ст.875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.
Частиною 5 статті 318 ГК України також визначені істотні умови договору підряду, а саме: найменування сторін; місце і дата укладення; предмет договору (найменування об`єкта, обсяги і види робіт, передбачених проектом); строки початку і  завершення будівництва, виконання робіт; права і обов`язки сторін; вартість і порядок фінансування будівництва об`єкта (робіт); порядок матеріально-технічного, проектного та іншого забезпечення будівництва; режим контролю якості робіт і матеріалів замовником; порядок прийняття об`єкта (робіт); порядок розрахунків за виконані роботи, умови про дефекти і гарантійні строки; страхування ризиків, фінансові гарантії; відповідальність сторін (відшкодування збитків); урегулювання спорів, підстави та умови зміни і розірвання договору.
В ході розгляду справи в суді першої інстанції правмоірно встановлено, що оспорювані договори підписані уповноваженими на це особами відповідачів – їх керівниками, набрали чинності з моменту їх укладення та містять всі встановлені законом для таких договорів істотні умови.
Як вбачається із матеріалів справи, на підставі договору №12 від 22.12 2018 у ОБЖК “Житлобуд- 2012” виникли права щодо реконструкції будівлі №96 під багатоповерховий будинок на вулиці Кутузова 2 у місті Чернівці, у тому числі, виникло право самостійно укладати договори підряду, субпідряду та інші договори з контрагентами.
Судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що в результаті укладення договору та виникнення зобов`язання між сторонами, останні набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі №355/385/17).
За таких умов, укладення між відповідачами оспорюваного договору генерального підряду на виконання робіт з реконструкції існуючих будівель з новим будівництвом за №06-2020 від 02.06.2020, є реалізація ТОВ “Житлобуд-2012” прав та виконання договірних обов`язків за договором №12 від 22.12.2018, який не відноситься до предмету спору у справі №926/451/22.
Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 .11.2018 у справі № 2-383/2010).
Правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту (правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 577/5321/17, 
Отже, у контексті застосування презумпції правомірності правочину, договір №12 від 22.12.2018 у межах справи №926/451/22 не може братися судом до уваги інакше як правомірний правочин.
Правомірним є висновок суду першої інстанції, що оспорювані договори, у такому випадку, мають похідний характер від договору №12 від 22.12.2018, як такі, що вчинені на виконання цього договору.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 0506.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі Пантелеєнко проти України зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У Рішенні Європейського Суду з прав людини Продан проти Молдови суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін. Не може бути й мови, щоб закріплені в п. 1 ст. 6 процесуальні гарантії, що надаються сторонам, - справедливий, відкритий та швидкий судовий розгляд - не передбачали виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно доступу до суду та провадження у справі, скоріш за все призвело б до виникнення ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, який держави зобов`язалися поважати, підписавши Конвенцію. Таким чином, виконання рішення, постановленого судом, мало вважатися невіддільним складником  судового розгляду, передбаченого у статті 6.
При цьому, сфера зобов`язань Договірних держав за ст. 13 коливається в залежності від природи скарги заявника; проте засіб юридичного захисту, якого вимагає ст. 13, має бути ефективним як на практиці, так і за законом. Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності.
Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, держава несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
З огляду на викладене, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що визнання недійсними договорів №06-2020 від 02.06.2020 та № 25/03-1 від 25.03.2021 не є ефективним способом захисту порушених прав позивача: задоволення такого позову не призведе до реального відновлення можливих порушених прав позивача, за умов чинності договору №12 від 22.12.2018. 
Щодо посилання скаржника на те, що суд першої інстанції не надав правової оцінки оспорюваним договорам підряду та генпідряду, не взяв до уваги те, що на землях оборони здійснюється будівництво з порушенням норм вищевказаного законодавства та обмежився лише твердженням, що ці договори мають похідний характер від договору № 12 від 22.12.2018, а також посилання на те, що оспорювані договори укладені особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності та без проведення відповідного конкурсу, що суперечить ст.ст. 203,215 ЦК України, ст. 179 ГК України, Порядку організації будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей на земельних ділянках, що належать до земель оборони, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 №715, судова колегія зазначає таке.
Відповідно до ст. 4 Закону України “Про використання земель оборони” землі оборони можуть використовуватися для будівництва об`єктів соціально-культурного призначення, житла для військовослужбовців та членів їх сімей, а також соціального та доступного житла без зміни їх цільового призначення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 №715 затверджено Порядок організації будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей на земельних ділянках, що належать до земель оборони, який визначає процедуру організації будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей на земельних ділянках, що належать до земель оборони.
Пунктом 3 вказаного Порядку встановлено, що будівництво житла здійснюється на конкурсних засадах. Замовником будівництва житла і організатором конкурсу є Міністерство оборони України, інший центральний орган виконавчої влади, що здійснює керівництво військовим формуванням, СБУ або Служба зовнішньої розвідки.
Відповідачі у справі, виконуючи свої договірні зобов`язання щодо реконструкції будівель, що виникли з чинного договору №12 від 22.12.2018, не є суб`єктами правовідносин, пов`язаних з організацією процедури будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей на земельних ділянках, що належать до земель оборони.
Отже, дія Порядку організації будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей на земельних ділянках, що належать до земель оборони, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 №715 не може поширюватись на укладені між відповідачами договори генпідряду та підряду №06-2020 від 02.06.2020 та № 25/03-1 від 25.03.2021.
За таких обставин, правмоірним є висновок суду першої інстанції щодо відсутності передбачених частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України підстав для визнання недійсними договорів №06-2020 від 02.06.2020 та № 25/03-1 від 25.03.2021.
Питання порушенням вимог цього Порядку повинно вирішуватись в межах справи про визнання недійсним договору про передачу прав на спірне майно державною госпрозрахунковою організацією Міністерства оборони України, якою є Подільське УКБ, іншим особам.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання ТОВ “РОМТІС БУД” та ТОВ “Обслуговуючий житлово-будівельний кооператив “Житлобуд-2012” усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою загальною площею 0,7995 га по вул. Щербанюка - Кутузова у м. Чернівці (кадастровий номер 7310136300:03:004:0009), що належить Міністерству оборони України та приведення  її у придатний до використання стан шляхом демонтажу самовільно збудованих на земельній ділянці будівель і споруд судова колегія зазначає таке.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Власник майна має право шляхом подання негаторного позову вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном. Позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. 
Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Ця норма регулює захист права власності не в будь-якому випадку, а в разі його порушення шляхом вчинення перешкод у здійсненні власником його правомочностей з користування та/або розпорядження майном. 
Цей спосіб захисту спрямований на усунення порушення прав власника, які не пов`язані з позбавленням володіння майном. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 917/733/14).
З огляду на викладене, правомірним є виснвок суду першої інстанції, що, беручи до уваги факт чинності договорів №06-2020 від 02.06.2020 та № 25/03-1 від 25.03.2021 твердження про самовільне зайняття відповідачами земельної ділянки є помилковим, а вимога про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні цією земельною ділянкою - передчасною.
З огляду на встановлені судом у сукупності обставини, за відсутності спростування, з посиланням на закон або судове рішення, презумпції правомірності договору №12 від 22.12.2018 як підстави укладення оспорюваних договорів та здійснення будівництва на спірній земельній ділянці, позовні вимоги прокурора у цій справі є недоведеними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із ч.2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Скаржником не надано суду належних та допустимих доказів в обгрунтування доводів, викладених в апеляційній скарзі.  
Суд відзначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі “Серявін та інші проти України” зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі “Трофимчук проти України” Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає рішення місцевого господарського суду таким, що прийняте з правильним застосуванням норм матеріального та дотриманням норм процесуального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення не вбачає.

Судовий збір.
Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 283, 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд    
ПОСТАНОВИВ :

1.Рішення Господарського суду Чернівецької області від 15.09.2022 у справі №926/451/22 залишити без змін, апеляційну скаргу Керівника Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону б/н  та б/д (Вх. № ЗАГС  01-05/2523/22 від 14.10.2022) залишити без задоволення.
2.Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 26.12.2022.

Головуючий суддя                                                  Галушко Н.А.

Суддя                                                                      Желік М.Б.

Суддя                                                                       Орищин Г.В.