ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

20 березня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/13139/22	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу  Головного управління Національної поліції в Донецькій області,
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2022 року (головуючий суддя Олійник В.М.) 
у справі № 160/13139/22
за позовом ОСОБА_1 ,  
до Головного управління Національної поліції в Донецькій області,  
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
                                                    
                                                        ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 суми грошової компенсації за невикористані дні основної та додаткових відпусток як учаснику бойових дій за час служби за період 2015-2022 роки;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області  нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 30 календарних днів невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2015-2021 роки та 70 календарних днів невикористаних додаткових відпусток із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018, 2019 та 2021 роки (з розрахунку 14 календарних днів на рік). 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка проходила службу в Національній поліції,  наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 15.07.2022 №305 о/с звільнена з посади заступника начальника Волноваського районного відділу поліції на підставі п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням). При звільненні позивачки зі служби їй не була виплачена грошова компенсація за невикористані дні основної та додаткових відпусток, як учаснику бойових дій, за 2015-2022 роки. Позивачка наголошує, що додаткову відпустку не використовувала. Вважає, що бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати суми грошової компенсації за невикористані дні основної та додаткових відпусток як учаснику бойових дій за час служби є протиправною та такою, що порушує її право на грошове забезпечення.  
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2022 року позов задоволено.
Суд першої інстанції виходив з того, що позивачка як учасник бойових дій у випадку звільнення з військової служби, мала право на основну та додаткову відпустки за час проходження служби в поліції, а, отже, і право на компенсацію за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 
Відповідач зазначає, що наказом Головного управління НП в Донецькій області № 305 о/с від 15.07.2022, яким позивачку  звільнено зі служби в поліції, визначено невикористану відпустку за 2022 рік - 01 день. Законом України «Про Національну поліцію» як  спеціальним законодавством, на відміну від загального, не передбачено здійснення виплати грошової компенсації за невикористані дні відпустки за роки, що передували року звільнення. Також відповідач зазначає, що відповідно до положень Порядку №260 та Порядку №1235 кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. В наказі про звільнення позивачки зі служби не визначено про необхідність здійснення виплати грошової компенсації за невикористані у попередні роки, що передують року звільнення, дні щорічної відпустки та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій. Із наказом про звільнення позивачка ознайомлена під підпис, наказ не був оскаржений.  Також щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки відповідач зазначає, що додаткові відпустки окремим категоріям осіб - учасникам бойових дій нормами спеціального законодавства (Законом України «Про Національну поліцію») не врегульовано. Закон України «Про відпустки», яким встановлено надання учасникам бойових дій додаткової відпустки із збереженням заробітної плати, не передбачає виплати грошової компенсації за такий вид додаткової відпустки, оскільки така відпустка не належить до виду щорічної. Невикористана у поточному році така відпустка на наступний рік не переноситься. Право на неї працівник може реалізувати протягом календарного року. Окрім того, відповідач, посилаючись на відповідні роз`яснення з цього приводу у листі Міністерства соціальної політики від 18.08.2016 № 454/13/116-16, вважає відсутньою у нього протиправну бездіяльність у нездійсненні нарахування та виплати позивачці компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учасника бойових бій.   
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке. 
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачка ОСОБА_1 з 31 березня 2008 року по 06 листопада 2015 року проходила службу в органах внутрішніх справ МВС України та з 07 листопада 2015 року по 15 липня 2022 року перебувала на службі в Національній поліції України.
22.08.2016 позивачка отримала статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 .
Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області №305 о/с від 15 липня 2022 року «По особовому складу» підполковника поліції ОСОБА_1 (0111352) - заступника начальника Волноваського районного відділу поліції відповідно до розділу VII Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням). 
Згідно цьому наказу вислуга років позивачки на 15 липня 2022 року у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги складає 14 років 02 місяці 15 днів. Невикористана відпустка за 2022 рік - 01 доба.
У повідомленні про нараховані суми при звільненні позивачки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного Управління НП в Донецькій області зазначило про нарахування, в тому числі компенсації невикористаної відпустки (за 1 к.д.) - 764,53 грн.
В той же час, згідно довідки про використання чергової та додаткової відпустки начальника СКЗ Волноваського РВП ГУНП в Донецькій області від 03.08.2022, за час проходження служби в Національній поліції позивачка має залишок чергової відпустки у 2015 році - 3 дні; у 2016 році - 11 днів; у 2017 році -  7 днів; у 2018 році - 1 день; у 2019 році -  0 днів; у 2020 році 0 днів;  у 2021 році - 24 дні; у 2022 році - 1 день.
Додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати відповідно до п.12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016, 2017, 2018, 2019, 2022 роки не використана.
08.08.2022 позивачка звернулася до відповідача із заявою щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за період з 2015 по 2021 роки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій, за період з 2016 по 2019 роки та 2022 рік.
Листом від 12.08.2022 №1993/12/01-2022 відповідач повідомив про відсутність підстав для задоволення заяви позивачки з тих підстав, що відповідно до п. 8 розділу III Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 № 260, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
Також за даними відповідача  за щорічна основна відпустка за 2017 - 2020 роки використана позивачкою в повному обсязі. 
Стосовно додаткової відпустки відповідач зазначив, що згідно з обліками управління кадрового забезпечення додаткову відпустку як учасник бойових дій за 2020 та 2021 роки позивачка використала. Протягом 2016 - 2019 років та 2022 року додаткова відпустка позивачці як учаснику бойових дій не надавалась. Рапортів щодо надання додаткових відпусток, як учаснику бойових дій, залишених без розгляду, немає. Відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» додаткова відпустка, як учаснику бойових дій не переноситься на інший період (продовжується) у разі хвороби працівника, не переноситься на наступний календарний рік, не ділиться на частини та не замінюється грошовою компенсацією.
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке. 
Спірним у цій справі є право позивачки на грошову компенсацію за невикористані  дні щорічної оплачуваної відпустки за період 2015-2021 роки та не використану додаткову відпустку із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018, 2019 та 2021 роки з розрахунку 14 календарних днів на рік. Висновок суду про кількість невикористаних позивачкою у вказаному періоді днів основної та додаткової відпусток відповідачем не оскаржується.
Відповідно до частини 1 статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Аналогічні положення містяться у частині 1 статті 24 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР.
Статтею 4 вказаного Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.
Статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР встановлено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Відповідно до ст.5 Закону України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.12 Закону № 3551-ХІІ учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 92 Закону № 580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.
Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Статтею 93 Закону № 580-VIII визначено порядок обчислення тривалості відпусток поліцейських.
Так, відповідно до ч.1 - 4 ст.93 Закону № 580-VIII тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються.
Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.
За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.
Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.
Відповідно до ч.7 ст.93 Закону № 580-VIII чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року. 
Відповідно до частин 8 - 11  статті 93 Закону № 580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку.
Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.
При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.
За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.
Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції.
За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Отже, законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не використана протягом календарного року. При цьому поліцейський не позбавляється права на чергову відпустку, яку він не використав в попередньому календарному році. В даному випадку поліцейський має право  використати відпустку за попередній рік, приєднавши її  до чергової відпустки наступного року.
Частинами першою та другою статті 94 Закону № 580-VIII визначено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Наказом Міністерства внутрішніх справ від 06.04.2016 № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, який визначає критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.
Пунктом 3 розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.
До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 8 розділу III Порядку № 260 поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку зі збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, що вони одержували на день вибуття у відпустку, з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за поточний місяць.
За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.
Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
Отже, наведеним Порядком № 260 також не встановлено умови, що компенсація проводиться виключно за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку, право на яку  поліцейський набув у відповідному році, який є роком звільнення, і, відповідно, не встановлено заборони виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової відпустки за роки, що передували року звільнення, право на яку поліцейським  не втрачено. 
За змістом наведених норм в їх сукупності у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
Таким чином,  у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій йому виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки у тому числі, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та статтею 12 Закону № 3551-ХІІ.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, з огляду на зміст п.12 ч.1  ст.12 Закону № 3551-ХІІ, вказаною нормою встановлено право особи, яка є учасником бойових дій, на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів кожного року.
Суд апеляційної інстанції погоджується і з висновками судом першої інстанції, що положення Закону № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 травня 2020 року у справі №360/4127/19, врахування якого судом першої інстанції є прийнятним.  
За встановлених у справі обставин всупереч положенням ст. 24 Закону № 504/96-ВР та ст. 83 КЗпП України відповідач при звільненні позивачки зі служби в поліції не нарахував та сплатив їй компенсацію за всі дні невикористаної відпустки як основної, так і додаткової як учаснику бойових дій.
Суд не приймає посилання відповідача як на підставу відмови в задоволені позову, що в наказі Головного управління НП в Донецькій області від 15.07.2022 № 305 о/с про звільнення позивачки зі служби в поліції, який позивачкою не оскаржений, не зазначено про кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористані дні  відпустки минулих періодів, оскільки відсутність в наказі про звільнення таких відомостей не впливає на законодавчо встановлене право позивачки на отримання сум компенсацій за всі дні невикористаної відпустки, а саме: не позбавляє позивачку права на отримання відповідної гарантованої трудовим законодавством компенсації, та не звільняє відповідача як роботодавця від обов`язку щодо виплати таких сум компенсації при звільненні поліцейського зі служби. 
Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову.
Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

                                                      ПОСТАНОВИВ: 
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2022 року у справі № 160/13139/22 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України. 
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко