ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/7006/22                                                                Суддя (судді) першої інстанції: Погрібніченко І.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  19 січня 2023 року                                                                                            м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді           - Єгорової Н.М.,
суддів                              - Федотова І.В., Чаку Є.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И Л А:
У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, яким просила суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в призначені з 21 січня 2022 року ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру";
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" з урахуванням довідок про заробітну плату від 04 січня 2022 року № 21-2зп починаючи з моменту звернення, а саме з 21 січня 2022 року.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2022 року позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Додатково наголосив, що на підставі наданих документів та враховуючи індивідуальні відомості про застраховану особу, страховий стаж позивача на дату звернення становив 27 років 3 місяці, стаж за вислугу років становив 24 роки 6 місяців, стаж роботи на посаді прокурора становив 24 рік 4 місяці, а тому у позивача був відсутній необхідний стаж за вислугу років (25 років) для призначення пенсії відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру".
У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 21 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві з заявою про призначення пенсії відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру".
Згідно з розпискою-повідомленням від 21 січня 2022 року №862 позивачем до заяви про призначення пенсії додано: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт, довідки про заробітну плату, довідку про прийняття на роботу (навчання), свідоцтво про народження, трудову книжку.
01 лютого 2022 року Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві листом повідомило позивача про відсутність правових підстав для призначення пенсії, у зв`язку з відсутністю стажу за вислугу років.
Вважаючи протиправними дії відповідача, позивач звернулась до суду з позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що станом на дату звернення з заявою про призначення пенсії (21 січня 2022 року), стаж позивача за вислугу років становив більше 25 років, при цьому стаж роботи на посадах прокурорів 21 рік.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначені Законом України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.
Згідно з ч. 2 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
Частиною 3 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.
Відповідно до ч. 6 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів;
слідчими, суддями;
на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою;
у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання;
на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України;
на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури;
військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання;
відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.
Частиною 8 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв`язку із скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.
Згідно з ч. 13 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами.
Як зазначено вище, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" оскільки станом на дату звернення стаж позивача за вислугу років становить 24 роки 6 місяців з необхідних 25 років.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 в період з 09 серпня 1999 року по 16 грудня 2021 року працювала в органах прокуратури, а саме:
- з 09 серпня 1999 року по 30 вересня 2001 року - помічником прокурора Прокуратури м. Києва;
- з 01 жовтня 2001 року по 16 вересня 2003 року - помічником прокурора прокуратури Дніпровського району м. Києва;
- з 17 вересня 2003 року по 19 квітня 2005 року - старшим помічником прокурора прокуратури Шевченківського району м. Києва;
- з 20 квітня 2005 року - 02 листопада 2005 року - прокурор відділу представництва інтересів громадян та держави у цивільному судочинстві управління представництва в суді захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень;
- з 03 листопада 2005 року - 06 серпня 2006 року - прокурор відділу представництва Генеральної прокуратури України в судах Головного управління представництва в суді, захисту інтересів громадян та держави при виконані судових рішень;
- з 07 серпня 2006 року - 03 квітня 2008 року - прокурор відділу представництва прокурорів у цивільному судочинстві та представництва Генеральної прокуратури України в судах управління представництва інтересів громадян та держави у Верховному Суді України та Вищих спеціалізованих судах Головного управління представництва в суді, захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень;
- з 04 квітня 2008 року - 28 березня 2012 року - прокурор відділу представництва органів прокуратури в суді Управління організації представництва Головного управління представництва в суді, захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень;
- з 29 березня 2012 року - 14 січня 2013 року - прокурор відділу участі прокурорів у цивільному судочинстві управління представлення інтересів громадян і держави у Верховному Суді України та Вищих спеціалізованих судах Головного управління представництва в суді, захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень;
- з 15 січня 2013 року - 20 липня 2014 року старший прокурор відділу участі прокурорів у цивільному судочинстві управління представлення інтересів громадян і держави у Верховному Суді України та Вищих спеціалізованих судах Головного управління представництва в суді, захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень;
- з 21 липня 2014 року - 16 червня 2015 року - старший прокурор відділу участі прокурорів у цивільному судочинстві управління представництва в суді, захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень Головного представництва та організації участі у кримінальному проваджені в суді;
- з 17 червня 2015 року - 04 жовтня 2015 року - старший прокурор відділу забезпечення представництва у вищих судах управління представництва інтересів громадян та держави в суді;
- з 05 жовтня 2015 року - 30 січня 2018 року - прокурор відділу забезпечення представництва у вищих судах управління представництва інтересів громадян або держави в суді Департаменту підтримання державного обвинувачення та представництва інтересів громадянина або держави в судах;
- з 31 січня 2018 року - 18 листопада 2019 року - прокурор відділу забезпечення представництва у Верховному Суді управління представництва інтересів громадян або держави в суді Департаменту підтримання державного обвинувачення та представництва інтересів держави в судах;
- з 19 листопада 2019 року - 16 грудня 2021 року - прокурор відділу представництва інтересів держави управління організації участі прокурорів в суді Департаменту підтримання державного обвинувачення та представництва інтересів держави в судах на час відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_3 .
Також судом встановлено, що ОСОБА_1 :
- з 01 вересня 1993 року по 20 червня 1998 року здобувала освіту у Київському університеті ім. Тараса Шевченка;
- з 27 жовтня 1998 року по 06 серпня 1999 рік займала посаду головного спеціаліста, головного консультанта правового відділу Головдержслужби при Кабінеті Міністрів України;
- з 10 лютого 2014 року по 10 лютого 2017 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною до настання 3 річного віку.
Як зазначено вище, згідно з абз. 7 ч. 6 ст. 86 Закон України "Про прокуратуру" до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.
Відповідно до архівної довідки Київського національного університету ім. Тараса Шевченка від 19 січня 2022 року № 010-017/31, ОСОБА_1 дійсно з 01 вересня 1993 року була зарахована до складу студентів першого курсу денного відділення юридичного факультету Київського ордена Леніна і ордена Жовтневої революції Державного університету ім. Т.Г. Шевченка (наказ від 20 липня 1993року №900-33).
В червні 1998 року ОСОБА_1 закінчила повний теоретичний та практичний курс навчання денного відділення юридичного факультету Київського університету імені Тараса Шевченка за спеціальністю "Правознавство", здобула кваліфікацію "спеціаліст права" та отримала диплом спеціаліста НОМЕР_1 від 20 червня 1998 року реєстраційний №200 (наказ від 19 червня 1998 року №737-33).
Отже, оскільки позивач навчалась у вищому навчальному закладі на денній формі навчання, то період - з 01 вересня 1993 року по 20 червня 1998 року підлягає зарахуванню до страхового стажу, а половина від цього періоду до стажу за вислугу років, відповідно до абз. 7 ч. 6 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру".
Також судом першої інстанції вірно зазначено, що загальний, безперервний стаж позивача на посадах прокурорів з 09 серпня 1999 року (день зарахування в органи прокуратури) до 16 грудня 2021 року (день звільнення з органів прокуратури) становить - 21 рік 4 місяці.
Водночас колегія суддів вважає помилковим повторне врахування судом першої інстанції до страхового та стажу за вислугу років періоду перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до настання 3 річного віку, а саме з 14 квітня 2014 року по 10 лютого 2017 року, оскільки вказаний період вже було враховано вище, а саме в період з 09 серпня 1999 року до 16 грудня 2021 року.
Отже висновки суду першої інстанції про те, що станом на дату звернення з заявою про призначення пенсії, а саме 21 січня 2022 року, стаж позивача за вислугу років становив більше 25 років, є помилковим.
Крім того колегія суддів вважає помилковими доводи суду першої інстанції про те, що наявність відповідного стажу за вислугу років підтверджується довідкою Офісу Генерального прокурора від 04 січня 2022 року № 21-2зп, відповідно до якої надбавка позивача за вислугу років становить 40% посадового окладу, оскільки встановлення розміру надбавки не належним доказом наявності стажу за вислуги років для призначення пенсії відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру".
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до протоколу засідання комісії по встановленню трудового стажу від 21 лютого 2018 року №260, станом на 01 лютого 2018 року стаж роботи ОСОБА_1 , який дає право на одержання процентної надбавки за вислугу років складає 24 роки 25 днів, водночас зазначений розрахунок є виключно внутрішнім документом Генеральної прокуратури України для визначення розміру надбавки заробітної плати (грошового забезпечення) позивача та не підтверджує наявність стажу за вислугу років для призначення пенсії.
Отже з урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що станом на дату звернення позивача з заявою про призначення пенсії її стаж за вислугу років становив менше 25 років, що відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" є недостатнім.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - задовольнити. 
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2022 року - скасувати.
Прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                                Н.М. Єгорова

Судді                                                                                                      І.В. Федотов

                                                                                                              Є.В. Чаку