ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 340/2683/22                                        Суддя (судді) першої інстанції: Аблов Є.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року                                                                                м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого-судді          Парінова А.Б., 
суддів:                              Бєлової Л.В.,
                                        Грибан І.О., 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства освіти і науки України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
Так, до суду першої інстанції одночасно з позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом: зупинення дії наказу Міністерства освіт и і науки від 27.04. 2022 року № 392 (зі змінами та доповненнями, внесеними наказом Міністерства освіти і науки України від 02.05.2022 року) в частині абзацу 8 пункт 2 Прийому на навчання для здобуття вищої освіти, Порядку прийому на навчання для здобуття вищої освіти в 2022 році, внесеними наказом з формулюванням "Для здобуття ступеня магістра за спеціальністю 081 "Право" приймаються особи, які здобули ступінь бакалавра з спеціальностей 081 "Право" або 293 " Міжнародне право", напрямків 6.030401 "Правознавство", 6.030202 "Міжнародне право".
В обґрунтування поданої заяви зазначено, що позивач планує в 2022 році вступити на навчання для здобуття вищої освіти за другим (магістерським) рівнем освіти за спеціальністю 081 "Право" на базі диплому спеціаліста за спеціальністю "вчителя фізики інформатики та обчислювальної техніки". Однак, внаслідок затвердження, на його думку, незаконних умов прийому Міністерством освіти і науки України (щодо заборони вступати на другий (магістерський) рівень вищої освіти за спеціальністю 081 "Право" на основі ступеня бакалавра чи магістра, здобутого за іншою спеціальністю), позивач не має змоги реалізувати своє законне конституційне право на освіту. Поновлення цього права буде неможливим після закінчення вступної кампанії до закладів вищої освіти в 2022 навчальному році, навіть якщо судом у даній справі буде прийнято рішення на користь позивача.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2022 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову - відмовлено. Відмовляючи в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що надаючи оцінку доводам позивача про очевидність ознак протиправності оскаржуваних наказів, суд зазначає, що клопотання не містить в собі жодних відомостей про такі обставини, а посилання позивачем з цього приводу на його позицію, викладену в позовній заяві, є фактичним бажанням заявника вирішити справу по суті без її розгляду, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.
Не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про вжиття заходів забезпечення позову.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідно до ч. 10 статті 44 Закону України «Про вищу освіту» особа може вступити до закладу вищої освіти для здобуття ступеня магістра на основі ступеня бакалавра чи магістра, здобутих за іншою спеціальністю, за умови успішного проходження вступних випробувань з використанням організаційно технологічних процесів зовнішнього незалежного оцінювання та вступних іспитів у закладі вищої освіти або творчих конкурсів з предметів (дисциплін), з яких не проводяться вступні іспити з використанням організаційно-технологічних процесів зовнішнього незалежного оцінювання. Частиною 1 статті 4 Закону України «Про вищу освіту» встановлено, що право на вищу освіту гарантується незалежно від віку, громадянства, місця проживання, статі, кольору шкіри, соціального і майнового стану, національності, мови, походження, стану здоров`я, ставлення до релігії, наявності судимості, а також від інших обставин. Ніхто не може бути обмежений у праві на здобуття вищої освіти, крім випадків, встановлених Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 9 статті 3 Закону України «Про освіту» право на освіту не може бути обмежене законом. Закон може встановлювати особливі умови доступу до певного рівня освіти, спеціальності (професії). Тобто, лише Закон, а не підзаконний нормативно-правовий акт, може встановлювати особливі умови доступу до певного рівня освіти, спеціальності (професії). Таким чином, зважаючи на те, що затвердженням оспорюваних нормативно - правових актів відповідачем - Міністерством освіти і науки України порушено законні права позивача на здобуття вищої освіти, закріплені в ч. 10 статті 44 Закону України «Про вищу освіту», статті З Закону України «Про освіту» та Конституції України; набір на навчання до закладів вищої освіти у 2022 році на другий (магістерський) рівень освіти за спеціальністю 081 Право буде здійснюватися згідно оспорюваних положень підзаконних нормативно - правових актів, а відповідного механізму поновлення прав абітурієнтів законодавством не передбачено (перегляд результату конкурсного відбору або вступ на навчання після початку навчального року); внаслідок порушення мого права на освіту автоматично порушуються і мої права на працю, оскільки я не зможу реалізувати свої наміри працювати за відповідною спеціальністю, як мінімум, протягом одного року (якщо у 2022 році не вступлю на навчання), є очевидним, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення окремих положень оспорюваних нормативно-правових актів унеможливить поновлення моїх прав, свобод та інтересів заявника, позивача на вступ та навчання у 2022 році до закладу вищої освіти для здобуття освіти за другим (магістерським) рівнем за спеціальністю 081 Право.
Відповідачем подано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в якій зазначено, що ухвала суду першої інстанції прийнята у відповідності до вимог законодавства, а скарга апелянта є необґрунтованою.
Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суду не повідомили. 
За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до частини 1, 2 та 4 статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
З огляду на частини 1, 2 та 4 статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено:1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Згідно з частинами першою, четвертою, п`ятою та шостою статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.
Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом, зокрема, зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.
За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за заявою позивача.
Із наведеного випливає, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Також, при розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з врахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.
Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій, рішень суб`єкта владних повноважень, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.
Як було встановлено судом першої інстанції, що предметом цього спору є визнання протиправним та скасування наказу Міністерства освіти і науки України від 27.04.2022 № 392 (зі змінами, внесеними від 02.05.2022 № 400), який прийнято відповідачем.
Проте, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення, судом не може надаватися оцінка правомірності/діям суб`єкта владних повноважень під час прийняття спірних рішень (наказів, нормативно-правових актів), оскільки встановлення очевидності ознак протиправності дій без розгляду справи по суті, є неприпустимим. В свою чергу, саме під час розгляду спору по суті, учасниками справи надаються відповідні докази на підтвердження своєї правової позиції, забезпечується принципи змагальності та рівності учасників справи.
Разом з тим, у разі забезпечення позову шляхом зупинення дію наказу Міністерства освіти і науки України від 27.04.2022 № 392 (зі змінами, внесеними від 02.05.2022 № 400), суд фактично надасть правову оцінку діям відповідача до розгляду справи по суті, що в свою чергу не відповідає завданням адміністративного судочинства. 
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що позивачем, як до суду першої інстанції так і до апеляційної інстанції надано рішення суду апеляційної інстанції, яким задоволено заяву позивача про забезпечення позову, проте дане рішення не підлягало врахуванню, оскільки, згідно частини 5 статті 242 КАС України судами враховується виключно практика Верховного Суду, а не судів першої та апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Також, колегія суддів звертає увагу, що в даному випадку предметом позову є вимоги позивача в заяві про забезпечення позову, що підлягає дослідженню та аналізу документів під час розгляду справи по суті.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для забезпечення позову.
Також, колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта, що без вжиття забезпечення позову, в подальшому не можливо буде відновити порушене право позивача, оскільки в даному випадку це є виключним припущенням апелянта та документально не підтверджено завдання шкоди на майбутнє.
Положеннями статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2022 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та подальшому оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя                                                                      А.Б. Парінов

Судді                                                                                          Л.В. Бєлова

                                                                                                    І.О. Грибан