Ухвала
 
01 березня 2023 року 
м. Київ
 
справа № 454/4357/21
провадження № 61-2763ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Червоноградського нотаріального округу Львівської області Сироїд Галина Іванівна, про визнання договору дарування квартири удаваним правочином та поділ майна подружжя,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила: визнати удаваним договір дарування квартири  АДРЕСА_1 , посвідчений 28 квітня 2012 року приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Львівської області Сироїд Г. І., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з метою приховування дійсного правочину - договору купівлі-продажу об`єкта нерухомості; визнати, що 28 квітня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було фактично укладено договір купівлі-продажу квартири   АДРЕСА_1 ; визнати квартиру  АДРЕСА_1  спільним майном подружжя; в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за нею право власності на 1/2 частку згаданої квартири.
 
Заочним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 14 вересня 2022 року, з урахуванням ухвали цього суду від 17 жовтня 2022 року про виправлення описки, в задоволенні позову відмовлено.
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Чернявського Р. І. задоволено. Заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 14 вересня 2022 року скасовано і ухвалено нове судове рішення про задоволення позову. Визнано удаваним договір дарування квартири  АДРЕСА_1 , посвідчений 28 квітня 2012 року приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Львівської області Сироїд Г. І., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Визнано, що 20 квітня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було фактично укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Визнано квартиру АДРЕСА_1  спільним майном подружжя. В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
 
22 лютого 2023 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на касаційне оскарження, ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 14 вересня 2022 року.
 
ОСОБА_1 заявив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року, посилаючись на те, що апеляційний суд не направляв йому копії оскаржуваної постанови. 13 лютого 2023 року його представник - адвокат Чернявська Х. М. отримала копію постанови Львівського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року в приміщенні суду першої інстанції (відповідна заява з розпискою представника додана до касаційної скарги).
 
Клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
 
Враховуючи, що ОСОБА_1 обґрунтував пропуск строку на касаційне оскарження ненаправленням йому Львівським апеляційним судом повного тексту оскаржуваної постанови від 22 грудня 2022 року засобами поштового зв`язку та отриманням його представником вказаного судового рішення 13 лютого 2023 року в приміщенні Сокальського районного суду Львівської області, а в розпорядженні Верховного Суду немає доказів, які спростовували б зазначені обставини, з огляду на зміст частини другої статті 390 ЦПК України щодо права заявника на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому судового рішення, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання та поновлення ОСОБА_1 строку на касаційне оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року. При цьому Верховний Суд врахував закріплені в частині третій статті 2 ЦПК України основні засади (принципи) цивільного судочинства, а саме верховенство права та забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом. 
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. 
 
Касаційна скарга подана на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
В обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення ОСОБА_1 вказав, що апеляційний суд не врахував правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду України від 14 листопада 2012 року у справі № 6-133цс12, від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1026цс16, в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року у справі № 742/1913/15, від 14 серпня 2019 року у справі № 369/11750/15-ц, від 21 серпня 2019 року у справі № 303/292/17, від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18, від 29 січня 2020 року у справі № 711/2892/19-ц, від 13 лютого 2020 року у справі № 761/12145/17, від 30 березня 2020 року у справі № 524/3188/17 та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 346/2238/15 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
ОСОБА_1 також зазначив, що суд апеляційної інстанції розглянув справу за його відсутності, належним чином не повідомивши його про дату, час і місце судового засідання(пункт 4 частини другої статті 389, пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України).
 
Касаційна скарга за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оплачена судовим збором.
 
Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Оскільки наведені доводи касаційної скарги викликають необхідність їх перевірки, то слід відкрити касаційне провадження в цій справі та витребувати матеріали справи.
 
Керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року.
 
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року.
 
Витребувати із Сокальського районного суду Львівської області цивільну справу № 454/4357/21 за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Червоноградського нотаріального округу Львівської областіСироїд Галина Іванівна, про визнання договору дарування квартири удаваним правочином та поділ майна подружжя.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 03 квітня 2023 року.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко