Постанова
Іменем України
23 березня2023 року
м. Київ
справа № 382/1239/21
провадження № 51-2680км22
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючої                                         ОСОБА_1 ,
суддів                                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання      ОСОБА_4 ,
прокурора                                         ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу представника цивільного відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніклін-Транс» - адвоката ОСОБА_6 на вирок Яготинського районного суду Київської області від 14 грудня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 02 червня 2022 року стосовно ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 12021111100000823 за обвинуваченням 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1.        За вироком Яготинського районного суду Київської області від 14 грудня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. 
2.        На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням із іспитовим строком тривалістю 3 роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.
3.        Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково. Постановлено стягнути на його користь з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніклін-Транс» (далі - ТОВ «Ніклін-Транс») 80 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. У решті позовних вимог відмовлено.
4.        Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 червня 2022 року вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 залишено без змін. 
5. Згідно з вироком  ОСОБА_7 засуджено за те, що він 30 липня 2021 року близько 03:30, керуючитягачем «Volvo FH12», державний номерний знак  НОМЕР_1 , з напівпричепом «Schwarzmuller SPA3E», державний номерний знак  НОМЕР_2 ,рухаючись 97 км + 200 м автодороги Київ-Харків у напрямку 
м. Києва на території Бориспільського району Київської області, порушив вимоги пунктів 2.3 «б», «д», 2.10 «а», «б», «в», «г», «д», «е»,  10.1  Правил дорожнього руху, не був уважним під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, змінив напрямок руху та виїхав на праве узбіччя, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який урезультаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) отримав тілесні ушкодження, що призвели до його смерті на місці події, а ОСОБА_7 продовжив рух у напрямку м. Києва, залишивши потерпілого на місці ДТП.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
6.        У касаційній скарзі представник цивільного відповідача - ТОВ «Ніклін-Транс» - адвокат ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, не погоджується з вироком місцевого суду та ухвалою апеляційного суду в частині вирішення цивільного позову і просить судові рішення у зазначеній частині скасувати та відмовити в задоволенні позову. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України рідні брати не відносяться до кола осіб, яким відшкодовується моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, а будь-яких відомостей про те, що позивач проживав із загиблим однією сім`єю, цивільний позов і додані до нього документи, не містять, позивач не посилався на зазначену обставину як на підставу для задоволення цивільного позову і відповідний факт не був встановлений судом першої інстанції, а з довідкою про спільне проживання загиблого з потерпілим однією сім`єю, яка була долучена до справи представником потерпілого вже після відкриття апеляційного провадження, цивільний відповідач ознайомлений не був, відтак цей факт не є доведеним. 
7.        Крім того, на момент ДТП ОСОБА_7 не виконував свої трудові обов`язки, оскільки усупереч наказу ТОВ «Ніклін-Транс» керував автомобілем у заборонений час без дозволу його власника, що згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України не створює для ТОВ «Ніклін-Транс» як роботодавця, який є власником джерела підвищеної небезпеки, обов`язку відшкодувати шкоду, завдану його працівником. До того ж, як встановлено судом першої інстанції, така шкода була відшкодована потерпілому самим обвинуваченим, що виключає необхідність її повторного відшкодування за рахунок ТОВ «Ніклін-Транс», оскільки вони не є окремими суб`єктами її завдання.
Позиції інших учасників судового провадження
8.        У засіданні суду касаційної інстанції прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги. 
Мотиви Суду
9.        Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
10.   За приписами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
11.   Згідно із ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
12.   Обґрунтованість засудження, правильність кримінально-правової оцінки дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України та відповідність призначеного йому покарання у касаційній скарзі не заперечуються.
13.   Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
14.   Відповідно до положень ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
15.   Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства (ч. 5 ст. 128 КПК України).
16.   За приписами ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
17.   Відповідно до вимог ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
18.   За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК Українинабуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
19.   Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.
20.   Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода, крім іншого, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).
21.   Стаття 55 КПК України встановлює, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, і якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи, положення цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи, а п. 1 ст. 3 зазначеного Кодексу відносить до числа близьких родичів також рідного брата.
22.   Як убачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_8 подав цивільний позов на суму 500 тис. грн про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю його рідного брата ОСОБА_9 , до ПАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» та ТОВ «Ніклін-Транс».
23.   Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог потерпілого ОСОБА_8 до ТОВ «Ніклін-Транс», суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що на момент ДТП ОСОБА_7 перебував у трудових відносинах із ТОВ «Ніклін-Транс», де працював водієм, і, керуючи автомобілем, який належить вказаному підприємству, виконував обумовлене його посадовими обов`язками завдання з перевезення вантажу, що підтверджується відповідною товарною накладною.
24.   Відхиляючи доводи представника ТОВ «Ніклін-Транс» про те, що ОСОБА_7 не може вважатися таким, який виконував свої трудові обов`язки на момент скоєння ДТП та завдання шкоди, що сталося близько 03:30 ночі, оскільки усупереч наказу ТОВ «Ніклін-Транс» від 04 січня 2021 року «Про заборону керування колісними транспортними засобами з 22:00 до 06:00», з яким він був ознайомлений під особистий підпис, здійснював керування автомобілем у заборонений час на власний розсуд без дозволу його власника, суди вказали на те, що ОСОБА_7 виконував поставлене перед ним завдання, обумовлене його трудовими обов`язками, у строки і межах, визначених його роботодавцем, а внутрішні накази підприємства не повинні суперечити завданням, які ставляться перед працівниками. 
25.   Водночас та обставина, що потерпілий ОСОБА_8 повідомив суд про відсутність претензій будь-якого характеру до ОСОБА_7 , який відшкодував йому завдані внаслідок кримінального правопорушення матеріальні та моральні збитки, у зв`язку із чим він не звертався з цивільним позовом до нього, а підтримав у суді першої інстанції свої позовні вимоги до ТОВ «Ніклін-Транс» як роботодавця обвинуваченого, чиїми діями при виконанні трудових обов`язків було завдано шкоду, не вказує на суперечливість висновків суду про необхідність стягнення моральної шкоди на користь потерпілого з ТОВ «Ніклін-Транс» та не створює останньому перешкод у реалізації права зворотної вимоги (регресу) до винної у заподіянні шкоди особи у розмірі виплаченого відшкодування. 
26.   При цьому, з огляду на положення п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року (з наступними змінами і доповненнями), відповідно до яких страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим),  судом прийнято правильне рішення про покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди тільки на ТОВ «Ніклін-Транс», оскільки потерпілий ОСОБА_8 є братом загиблого в ДТП, тобто не входить до кола осіб, перед якими у страхової компанії виникає обов`язок відшкодування моральної шкоди замість страхувальника.
27.   З такими аргументами судів попередніх інстанцій погоджується також і колегія суддів касаційного суду.
28.   Розмір відшкодування моральної шкоди визначений судом з урахуванням характеру і обсягу душевних страждань потерпілого у зв`язку із втратою близького родича - рідного брата, з яким він до того ж разом проживав, тяжкості вимушених змін у його житті, зважаючи також на вимоги розумності та справедливості.
29.   Суд апеляційної інстанції, розглянувши апеляційні скарги представників потерпілого і цивільного відповідача на вирок стосовно ОСОБА_7 , належним чином перевірив доводи у них, у тому числі й аналогічні викладеним у касаційній скарзі адвоката ОСОБА_6 , та, погоджуючись з висновками і мотивами прийнятого судом першої інстанції рішення, законно й обґрунтовано постановив залишити цей вирок без змін. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
30.   Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій у цьому кримінальному провадженні, колегією суддів не встановлено.
31.   Таким чином Суд дійшов висновку, що касаційна скарга представника цивільного відповідача - ТОВ «Ніклін-Транс» - адвоката ОСОБА_6 , не підлягає задоволенню, а оскаржені судові рішення стосовно ОСОБА_7 слід залишити без зміни.

 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, колегія суддів 
 
ухвалила:
Вирок Яготинського районного суду Київської області від 14 грудня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 02 червня 2022 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу представника цивільного відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніклін-Транс» - адвоката ОСОБА_6   - без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                       ОСОБА_3