ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2023 року
м. Харків
справа № 644/10367/20
провадження № 22-ц/818/422/23  
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Тичкової О.Ю.,
суддів –Маміної О.В., Пилипчук Н.П.
секретаря судового засідання –Тітченко О.В.
сторони справи:
позивач – Харківська міська рада
відповідач –   ОСОБА_1  
третя особа: Державний реєстратор відділу державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації Харківської області Радіонов Олександр Сергійович
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2022 року ухвалене у складі судді Зябрової О.Г.,-
УСТАНОВИВ:
В грудні 2020 року Харківська міська рада звернулась до суду з позовом про скасування державної реєстрації права власності з одночасним припиненням речових прав, в якому просила суд скасувати державну реєстрацію права власності на садовий будинок літ. «А-1» з господарськими будівлями та спорудами: альтанка літ. «Б», навіс літ. «В», сарай літ. «Г», літній душ літ «Д», вбиральня літ. «Е», огорожа №1-2 пр пр-ту Індустріальному, 2-А в м. Харкові за ОСОБА_1 з одночасним припиненням речових прав (реєстраційний № об`єкта нерухомого майна 1384119463101, запис про право власності №37675560).
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що державним реєстратором Харківської районної державної адміністрації Харківської області Радіоновим О.С. винесено рішення від 20.10.2017 №37675560 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень стосовно об`єкту нерухомого майна садового будинку літ. «А-1» з господарськими будівлями та спорудами: альтанка літ. «Б», навіс літ. «В», сарай літ. «Г», літній душ літ «Д», вбиральня літ. «Е», огорожа №1-2, що розташований на земельній ділянці АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 . Підставою для винесення вказаного рішення стали: довідка, серія та номер: б/н, виданий 19.10.2017, видавник: Садівниче товариство «Ювілейний»; технічний паспорт, серія та номер: ю/н, виданий 14.09.2017, видавник: ФО-П ОСОБА_2 . Як вбачається з архівної копії Харківської міської ради від 21.02.2018 №995/18 ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № НОМЕР_1 ряд 20 із земель територіальної громади м. Харкова площею, орієнтовно, 0, 0662 га для ведення садівництва у садівничому товаристві «Ювілейний» по АДРЕСА_2 . Отже, зазначене рішення виконавчого комітету не стосується присвоєння адрес об`єкту будівництва. Проведеним на місцевості оглядом земельної ділянки встановлено, що ділянка АДРЕСА_1 площею, орієнтовно, 0,0662 га використовується для ведення садівництва. Підставою обстеження земельної ділянки стала заява ОСОБА_1 від 16.11.2020. При цьому відповідачем в порушення вимог п. 42, п.43 Порядку № 1127, не надано державному реєстратору жодного документа, передбачених Порядком №1127. З аналізу наявних у Харківській міській раді інформаційних масивів встановлено, що спірному об`єкту нерухомого майна адреса ніколи не присвоювалась.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 07.02.2022 в задоволенні позову Харківської міської ради про скасування державної реєстрації права власності з одночасним припиненням речових прав відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що земельна ділянка, на якій розташований садовий будинок ОСОБА_1 на момент реєстрації права власності садового будинку перебувала у складі землі для ведення садівництва Садівничого товариства «Ювілейний», що підтверджується Довідкою № 87 від 31.10.2017, вона була частиною єдиного майнового комплексу садівничого товариства, яке вже мало окрему адресу – АДРЕСА_2 , а відтак, не потребувала присвоєння окремої від товариства адреси.
Не погодившись з рішенням суду Харківська міська рада подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на незаконність та необгрунтованість рішення суду прийнятого з порушенням норм матеріального права просила його скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що адреса СТ «Ювілейний», а саме  АДРЕСА_2 присвоєна земельній ділянці цього товариства, в свою чергу товариством розділено земельну ділянку на кількість учасників цього товариства тобто земельна ділянка поділена на ряди, окремі ділянки. З цього логічно випливає, що земельна ділянка СТ «Ювілейний» не може бути єдиним майновим комплексом оскільки кожний учасник товариства користується виділеною йому окремою земельною ділянкою. Жодним документом, який міститься в матеріалах справи не підтверджено того  що садівниче товариство « ІНФОРМАЦІЯ_1 » є єдиним майновим комплексом  або що існує якась  адміністративна будівля у самому  садовому товаристві. Матеріали справи також не містять жодного документального підтвердження того, що  земельна ділянка № НОМЕР_1  в садівничому товаристві «Ювілейний» приватизована і цій ділянці присвоювалась адреса. Судом першої інстанції також не було досліджено чи були дозволи міської ради на будівництво садового будинку на час його спорудження, а саме - 1990 рік, чи було рішення міської ради про присвоєння адреси садовому будинку у 1990 році, чи виникло право власності на садовий будинок у 1990 році та чи було СТ «Електроенергетик» єдиним майновим комплексом. Апелянт зазначив, що документи подані державному реєстратору та відображені у графі «підстави виникнення права власності» у Реєстрі не дають можливості встановити факт набуття Відповідачем права власності на спірний садовий будинок. Апелянт зазначив, що власником земельної ділянки є територіальна громада м. Харкова, оскільки СТ «Ювілейний» вона була надана у довгострокове користування і до теперішнього часу статус земельної ділянки не змінений. Висновки суду першої інстанції про те, що СТ «Ювілейний» є єдиним майновим комплексом є передчасними та необґрунтованими.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд керується ст. 367 ЦПК України та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши доповідь судді ,пояснення представників сторін у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи у межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.
Частинами 1, 2, 4 статті 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) передбачено,  що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. 
Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд керується ст. 367 ЦПК України та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Проте оскаржуване рішення таким вимогам не відповідає. 
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи державним реєстратором Харківської районної державної адміністрації Харківської області Радіоновим О.С. винесено рішення від 19.10.2017 №37675560 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень стосовно об`єкту нерухомого майна садового будинку літ. «А-1» з господарськими будівлями та спорудами: альтанка літ. «Б», навіс літ. «В», сарай літ. «Г», літній душ літ «Д», вбиральня літ. «Е», огорожа №1-2, що розташований на земельній ділянці АДРЕСА_1 та зареєстровано право власності за ОСОБА_1 .
Підстави для державної реєстрації зазначеного об`єкта: довідка, серія та номер: б/н, виданий 19.10.2017, видавник: Садівниче товариство «Ювілейний»; технічний паспорт, серія та номер: ю/н, виданий 14.09.2017, видавник: ФО-П ОСОБА_2 
14.09.2017 ФОП ОСОБА_3 виготовлений технічний паспорт на садовий (дачний) будинок АДРЕСА_3 , замовник ОСОБА_1 .
Як вбачається з довідки №87 від 31.10.2017 СД «ЮВІЛЕЙНИЙ» - ОСОБА_1 є членом Садівничого Товариства «Ювілейний» м. Харків, проспект Індустріальний, 2а, згідно Протоколу засідання Правління №13 від 05.11.2016 та має в користуванні земельну ділянку по ряду 20 ділянка № НОМЕР_1 площею 0, 0662 га.
Згідно до копії до рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про надання дозволу та відмову в наданні дозволу громадяним на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» від 21.02.2018 №995/18 ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № НОМЕР_1 ряд 20 із земель територіальної громади м. Харкова площею, орієнтовно, 0, 0662 га для ведення садівництва у садівничому товаристві « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою - АДРЕСА_4 .
16.11.2020 ОСОБА_1 звернулась до Департаменту теритріального контролю Харківської міської ради із заявою про проведення обстеження земельної ділянки, у зв`язку з оформлення права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_5 , площею 0, 0662.
Проведеним на місцевості оглядом земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4 , земельна ділянка № НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_2 у АДРЕСА_6 , у зв`язку з наданням у власність ділянки, від 08.12.2020 встановлено, що відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку від 31.01.2020 №НВ-63122425572020 площа земельної ділянки становить 0,0662 га; земельна ділянка використовується для ведення садівництва; на земельній ділянці знаходиться садовий будинок, господарські будівлі та споруди. Підставою обстеження земельної ділянки стала заява ОСОБА_1 від 16.11.2020.
Згідно зі статтею 15, 16 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.
Захист цивільних прав – це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-186гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та від 04 червня
2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).
Захисту у суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.
У Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 надано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного рішення Конституційного Суду України.
Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі, належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів.
Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Звертаючись до суду із зазначеним позовом, Харківська міська рада обґрунтовувала позовні вимоги тим, що оскаржуваним рішенням державного реєстратора були порушені права територіальної громади м. Харкова, зареєстровано об`єкт нерухомості без присвоєння адреси на земельній ділянці, що належить до комунальної власності м.Харкова.
Частиною першою статті 13 Конституції України передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Судовий захист прав місцевого самоврядування є одним із основних принципів місцевого самоврядування (стаття 4 Закону України «Про місцеве самоврядування»).
Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (зараз і надалі у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) – офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
Однією із загальних засад державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виключно на підставах та в порядку, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (пункт 4 частини першої статті 3 цього Закону).
Відповідно до пункті 1, 2 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (частина перша статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Стаття 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» містить вимоги до документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень.
Пунктом 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень , постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин ( надалі Порядок), передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. 
Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. 
Відповідно до пункту 43 Порядку у зазначеній редакції, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані:  1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги;  2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.
Ураховуючи, що ОСОБА_1 , на час звернення із заявами про державну реєстрацію права власності на спірний житловий будинок, побудований 1991 року, не мала зареєстрованого права власності на земельну ділянку на якій він розташований, поданих нею документів (технічного паспорту на житловий будинок та довідки Садівничого товариства «Ювілейний» № 87 від 31.10.2017 про те,що вона є членом садівничого товариства та має в користуванні земельну ділянку по ряду 20 ділянка № НОМЕР_1 площею 0,0662 га було недостатньо для здійснення оскаржуваної реєстраційної дії.
Оскільки на момент прийняття оскаржуваного рішення державного реєстратора та в теперішній час  Харківська міська рада є  власником земельної ділянки, розташованої за адресою:  АДРЕСА_2 , судова колегія  вважає, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову про скасування державної реєстрації права власності права власності на садовий будинок літ. «А-1» з господарськими будівлями та спорудами: альтанка літ. «Б», навіс літ. «В», сарай літ. «Г», літній душ літ «Д», вбиральня літ. «Е», огорожа №1-2 пр пр-ту Індустріальному, 2-А в м. Харкові за ОСОБА_1 .
Зазначений висновок відповідає правовим висновкам викладеним у постановах у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 471/724/17-ц (щодо порядку державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, збудовані до 05 серпня 1992 року, визначені статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), від 13 серпня 2020 року у справі № 344/9283/16-а (щодо компетенції виконавчого органу сільської, селищної, міської ради щодо вирішення питання пор присвоєння об`єкту нерухомого майна поштової адреси) та від 18 листопада 2020 року у справі № 750/5622/19 (щодо обов`язку державного реєстратора не лише формально перевіряти наявність поданих документів, необхідних для проведення державної реєстрації права власності, а і встановити відповідність заявлених прав та поданих документів вимогам законодавства). 
Разом з тим, судова колегія вважає, що вимога ХМР про одночасне припинення права права власності ОСОБА_1 на вищезазначений будинок задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.2 п.4 ст.. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про зупинення державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним скасуванням цим рішенням заяви власника про заборону вчинення реєстраційних дій чи відповідного судового рішення, зареєстрованих у базі даних заяв ( в редакції що діяла на час звернення ХМР з позовом) 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21) зазначено, що: « […] за умови, якщо правовідносини між сторонами щодо спірного нерухомого майна мають договірний характер та таке майно не було відчужено до третіх осіб, вимога про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно не може бути розцінена судами як неналежний спосіб захисту. Задоволення такого позову призводить до внесення державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про речове право позивача на спірне нерухоме майно. Це відновлює становище, яке існувало до прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення. Зазначене відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України.» «[…]судове рішення про задоволення позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем тільки за умови, що на час вчинення реєстраційної дії право власності зареєстроване за відповідачем, а не за іншою особою.»
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що положення абзацу третього частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV (у редакції, чинній на момент звернення з позовом) адресовані насамперед суду, який, задовольняючи позов, зокрема, про скасування рішення державного реєстратора, має чітко визначитися з тим, кому саме і яке речове право внаслідок задоволення такого позову належить».
Тобто, стаття 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є публічною, процедурною нормою і не містить та й не може містити приватноправових способів захисту і одночасно та всупереч принципу диспозитивності зобов`язувати суб`єкта поєднувати позовні вимоги, яких приватно-правова норма не передбачає.
З огляду на зазначене судова колегія вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про задоволення позову Харківської міської ради в частині вимог про скасування рішення державного реєстратора відділу державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації Харківської області Радіонова С.С. індексний номер 37675560 від 20.10.2017 про державну реєстрацію права власності на садовий будинок літ. «А-1» з господарськими будівлями та спорудами: альтанка літ. «Б», навіс літ. «В», сарай літ. «Г», літній душ літ «Д», вбиральня літ. «Е», огорожа №1-2 пр пр-ту Індустріальному, 2-А в м. Харкові за ОСОБА_1 . У задоволені позову Харківської міської ради в іншій частині належить відмовити. 
У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України .
При зверненні до суду першої інстанції позивачем сплачено 2102 грн судового збору, при зверненні до суду апеляційної інстанції Харківська міська рада сплатила 3153 грн судового збору, а тому з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради підлягає стягненню 5255 грн судового збору сплаченого в суді першої та апеляційної інстанції.
Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 141, 351, 367, 368, 374, 376,  382, 384, 389 ЦПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Харківської міської ради - задовольнити частково.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2022 року – скасувати
Позов  Харківської міської ради про скасування державної реєстрації права власності з одночасним припиненням речових прав задовольнити частково.
Скасувати рішення державного реєстратора відділу державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації Харківської області Радіонова О.С. індексний номер 37675560 від 20.10.2017 про державну реєстрацію права власності на садовий будинок літ. «А-1» з господарськими будівлями та спорудами: альтанка літ. «Б», навіс літ. «В», сарай літ. «Г», літній душ літ. «Д», вбиральня літ. «Е», огорожа №1-2 по пр-ту Індустріальному, 2-А в м. Харкові за ОСОБА_1 .
У задоволені позову в іншій частині відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради (місцезнаходження: м. Харків, площа Конституції,7, ЄДРПОУ 04059243) 5255 ( п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) гривень судового збору сплаченого у суді першої та апеляційної інстанції. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду, у порядку передбаченому ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 23 березня 2023 року.
Головуючий                                                                        О.Ю. Тичкова 
Судді                                                                                 О.В.Маміна

               Н.П.Пилипчук