ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/370/23	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №697/2644/21 Категорія: 301010100 	Євтушенко Б. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О.  М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

                       23 березня 2023 року         м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

 
	Новікова О.М., 	
  	Гончар Н.І., Нерушак Л.В.,  	
за участю секретаря 	Попової М.В., 	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Хорошун Оксани Володимирівни на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09 січня 2023 року (повний текст судового рішення виготовлено 10 січня 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про припинення права власності на земельну ділянку, визнання права власності на земельну ділянку, витребування частини земельної ділянки, –

 
в с т а н о в и в :

 
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його такими підставами.
 
09.07.2020 позивачка, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, успадкувала після смерті батька - ОСОБА_4 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: с. Григорівка, Канівського району, Черкаської області (на день заведення спадкової справи присвоєно назву вулиці - АДРЕСА_1 ). В той же день право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
 
Спадкове майно належало спадкодавцю ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 серпня 1996 року.
 
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 успадкували в рівних частках після смерті своєї матері вказаний житловий будинок. 
 
Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок в с. Григорівка від 28.05.1996 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належало по 1/2 частині житлового будинку.
 
Відповідно до виписки від 23.07.2020 із погосподарської книги 1/2 частина житлового будинку перебуває у власності позивача ОСОБА_1 (після смерті її батька ОСОБА_4 ), 1/2 його частина перебувала у власності ОСОБА_5 .
 
01.12.2003 ОСОБА_5 отримав Державний акт на право приватної власності на землю, у якому зазначено, що на підставі рішення Григорівської сільської ради народних депутатів (№ та дата рішення не зазначені) ОСОБА_5 передається у приватну власність земельна ділянка, площею 0,120 га, розташована на території Григорівської сільської ради Канівського району Черкаської області, землю передано для ведення садівництва – 0,120 га. 
 
З листа Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області вбачається, що за ОСОБА_5 у межах с. Григорівка, Канівського району обліковується земельна ділянка площею 0,12 га на підставі Державного акту серії ЧР №б/н, зареєстрованого за № 248 від 01.03.2003, цільове призначення – для ведення садівництва, та, що документація із землеустрою на дану земельну ділянку та копія рішення сесії Григорівської сільської ради до фонду архіву Управління не надходила, відомості до Національної кадастрової системи не внесені.
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, після його смерті спадщину за законом прийняли його: дочка - ОСОБА_3 та його дружина - ОСОБА_2 (відповідачки у справі).
 
ОСОБА_1 не має проходу до своєї частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , також відсутня земельна ділянка для обслуговування її частини будинку.
 
В силу принципу «слідування землі за будівлею», положень ст. 120 Земельного кодексу України та ст. ст. 183, 364, 367 Цивільного кодексу України, позивачка вважає, що земельна ділянка, яка знаходиться під її частиною будинку та частина земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування цієї частини будинку належить їй на праві приватної власності та може бути витребувана у відповідачів.
 
Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності.
 
ОСОБА_1 раніше зверталась до суду з позовом до ОСОБА_5 , Бобрицької сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Григорівської сільської ради від 21.03.1997 № 6 «Про розгляд заяв громадян про наділення та вилучення земельних ділянок» в частині виділення земельної ділянки ОСОБА_5 у розмірі 0,16 га, у зв`язку з одержанням ним спадщини, про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності ОСОБА_5 на земельну ділянку, виданого на підставі цього рішення органу місцевого самоврядування.
 
Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено у зв`язку з обранням позивачкою неправильного способу захисту. Постановою Черкаського апеляційного суду від 10 серпня 2021 року рішення суду першої інстанції залишено без змін, роз`яснено позивачу спосіб захисту її прав, що полягає у визнанні права власності на земельну ділянку під її частиною будинку, яка необхідна для її обслуговування.
 
На підставі таких доводів ОСОБА_1 просила суд:
 
– припинити право приватної власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 яка належить на праві приватної власності ОСОБА_5 на підставі Державного акту серії ЧР № б/н, який зареєстрований за № 248 від 01.03.2003; 
 
– визнати право спільної часткової власності на земельну ділянку за вказаною адресою, на якій розташоване будинковолодіння, що належить по 1/2 частинах ОСОБА_1 та належала ОСОБА_5 , спадкоємцями якого є в рівних частках ОСОБА_3 і ОСОБА_2 ; 
 
– визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину цієї земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, та за ОСОБА_3 і ОСОБА_2 по 1/4 частині земельної ділянки по АДРЕСА_1 ; 
 
– витребувати у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 1/2 частину земельної ділянки, яка знаходиться під 1/2 частиною житлового будинку з надвірними спорудами, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та необхідна для обслуговування її частини житлового будинку;
 
– відшкодувати судові витрати, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20000,00 грн.
 
Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09 січня 2023 року у задоволенні позову відмовлено за його недоведеністю.
 
Суд першої інстанції виходив з того, що у позовній заяві не наведено правові підстави для припинення права приватної власності ОСОБА_5 на земельну ділянку, вичерпний перелік яких міститься у ст. 140 чинного Земельного кодексу України та судом не встановлена правова підстава за обставинами цієї справи.
 
Земельна ділянка за даною адресою не належала на праві приватної власності ні ОСОБА_6 , ні ОСОБА_4 . Тому не може бути визнано право приватної власності ОСОБА_1 , як спадкоємиці майна ОСОБА_4 , на 1/2 частину цієї земельної ділянки.
 
Тому, суд відмовив у задоволенні вимоги про визнання права власності сторін на земельну ділянку, у тому числі права власності позивачки на 1/2 частину земельної ділянки.
 
Так як вимога про витребування у відповідачів 1/2 частини цієї земельної ділянки є похідною від первісних вимог, а також, у зв`язку з тим, що витребувати можна індивідуально визначене майно, суд першої інстанції залишив без задоволення і цю вимогу.
 
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачка оскаржила його в апеляційному порядку.
 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що права позивачки підлягають захисту у спосіб, що передбачений для захисту права власності. Крім норм ЗК України, в Україні діють норми ЦК України, в яких також є приписи про припинення права власності. Про дані положення ЦК України було зазначено у судовому рішення Черкаського апеляційного суду у справі №697/2232/20. Так, ЦК України має глави 25, 26, які регламентують порядок та підстави припинення права власності, на що суд першої інстанції не звернув уваги, чим порушив положення ст. 263 ЦПК України.
 
Суд першої інстанції залишив поза увагою позицію Черкаського апеляційного суду, викладену у постанові від 10 серпня 2021 року у справі № 697/2232/20, відповідно до якої оскільки земельна ділянка, яка знаходиться під будинком позивача та її частка, яка необхідна для обслуговування будинку є власністю позивачки та вона має право на виділ цієї частини земельної ділянки відповідно до вимог ст. 120 ЗК України та ст.ст. 183, 364. 367 ЦК України.
 
Оскаржуваним рішенням порушено право позивачки «бути почутою», оскільки не усім доводам позовної заяви надано оцінку.
 
Вважаючи рішення незаконним та необґрунтованим на підставі таких доводів, ОСОБА_1 просить рішення скасувати, постановити нове, яким позов задовольнити відповідно до викладених у ньому вимог. Також просить стягнути з відповідачів судові витрати, понесені нею в судах першої та апеляційної інстанціях.
 
Від відповідачки ОСОБА_3 надійшла заява про визнання позову та розгляд справи без її участі.
 
Від відповідачки ОСОБА_2 надійшла заява, у якій остання заперечує проти апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Крім того, не заперечує проти розгляду справи у її відсутність.
 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
 
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер  ІНФОРМАЦІЯ_3  відповідно докопії Свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.07.2020, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 717, спадкова справа №6/2019 (т. 1 а.с. 9).
 
Спадщина, на яке видане це свідоцтво складається з 1/2 (однієї другої) частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 07 серпня 1996 року державним нотаріусом Канівської районної державної нотаріальної контори Котул Л.А. за реєстровим № 1-1689 (спадкова справа № 250/1996) та зареєстрований Канівським відділом бюро технічної інвентаризації р. №6880, реєстрова книга 26. 
 
Згідно з Технічним паспортом на житловий будинок, що знаходиться за вказаною адресою, виготовленого 28.05.1996 Канівським відділом бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, весь будинок складається із 2 (двох) жилих кімнат та підсобних приміщень загальною площею – 55,1 кв.м., у тому числі житловою площею - 24,9 кв.м.
 
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 успадкували по 1/2 частині вказаного житлового будинку після смерті їхньої матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Це підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданого 07 серпня 1996 року державним нотаріусом Канівської районної державної нотаріальної контори Котул Л.А. за реєстровим № 1-1689 (спадкова справа № 250/1996) (т. 1 а. с. 8).
 
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 215660242 від 09.07.2020, житловий будинок, загальною площею 55,1 кв.м., житлової площі 24,9 кв.м. за вказаною адресою перебуває у спільній частковій власності. 1/2 житлового будинку належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 717, виданого 09.07.2020, видавник: приватний нотаріус Іванова С.В., дата державної реєстрації права власності – 09.07.2020 (т. 1 а.с. 10).
 
Відповідно до Виписки із погосподарської книги № 2, виданої 23.07.2020 № 148 виконкомом Бобрицької сільської ради Григорівського старостинського округу № 5, житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться у власності ОСОБА_1 (1/2 частина) та ОСОБА_5 (1/2 частина). За вищеназваною адресою у власності ОСОБА_1 знаходиться земельна ділянка розміром 0,03 га, цільове призначення - індивідуальне садівництво, у ОСОБА_5 знаходиться земельна ділянка розміром 0,12 га, цільове призначення – індивідуальне садівництво (т. 1 а.с. 11).
 
Архівною довідкою №21/01-32 від 12.10.2020, виданою Архівним відділом Канівської районної державної адміністрації Черкаської області ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 12) надано Витяг з рішення виконавчого комітету Григорівської сільської ради від 21.03.1997 № 6 «Про розгляд заяв громадян про наділення та вилучення земельних ділянок», якому зазначено: «Заслухавши заяви громадян та пропозиції членів виконкому по їх розгляду, на підставі ст. 56, 57 Земельного кодексу України, виконком сільської ради вирішив: 2. Виділити земельні ділянки в зв`язку з одержанням спадщини: 1. ОСОБА_5 – 0,16 га».
 
ОСОБА_5 видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ЧР, згідно з яким на підставі рішення Григорівської сільської Ради народних депутатів йому передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1200 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Григорівської сільської ради Канівського району Черкаської області. Землю передано для ведення садівництва – 0,120 га (копія на а.с. 13 т. 1).
 
Згідно зі Схемою розміщення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , складеної Головою Бобрицької сільської ради Штефан О., на земельній ділянці площею 0,1200 га, яка надана у приватну власність ОСОБА_5 для ведення садівництва, розташований житловий будинок, 1/2 частина якого у власності ОСОБА_5 , 1/2 частина якого у власності ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 170).
 
Як вбачається з листа Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 01.10.2020 №31-23-0.1-1507/90-20, згідно з даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 09.07.2020 зареєстровано право спільної часткової власності за ОСОБА_1 на 1/2 житлового будинку, загальна площа будинку 55,1 кв.м., який розташований за адресою по АДРЕСА_2 . Підстава державної реєстрації – свідоцтво про право на спадщину серія та номер 717 від 09.07.2020.
 
Згідно з інформацією Міськрайонного управління у Канівському районі та м. Каневі (далі – Управління) від 29.09.2020 № 0-23-0.192-621/118-20, заявниця отримала у приватну власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення в межах с. Григорівка Канівського району площею 0,0300 га з кадастровим номером 7122081900:02:002:0269, з цільовим призначенням 01.05 для індивідуального садівництва на підставі проекту відведення земельної ділянки із земель комунальної власності, яка розташована біля земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Проект відведення розроблений на підставі рішення сесії Григорівської сільської ради від 06.12.2018 №34-3.2/VII.
 
За ОСОБА_5 в межах с. Григорівка обліковується земельна ділянка площею 0,12 га на підставі Державного акту серії ЧР б/н, зареєстрований за №248 від 01.03.2003, з цільовим призначенням для ведення садівництва. Документація із землеустрою на дану земельну ділянку та копія рішення сесії Григорівської сільської ради до фонду архіву Управління не надходила, відомості до Національної кадастрової системи не внесені. Для оформлення права власності на земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_1 , запропоновано в порядку статті 118 Земельного кодексу України звернутися до органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (т. 1 а.с. 17).
 
Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14.05.2021 у справі № 697/2232/20, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 10.08.2020, відмовлено у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , Бобрицької сільської ради Черкаської області, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору – Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним Державного акту на право приватної власності ОСОБА_5 на землю (т. 1 а.с. 18-21).
 
Таке рішення мотивовано тим, що скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним Державного акта на право приватної власності ОСОБА_5 на землю не призведуть до відновлення порушеного права. Натомість земельна ділянка, яку ОСОБА_5 отримав у власність, реалізувавши своє право на це, відійде до попереднього власника, а не до позивачки. Тому, зазначено, що позивачка обрала неефективний спосіб захисту своїх прав.
 
Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03.11.2021 у справі № 697/1914/21 закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання права власності на земельну ділянку у зв`язку зі смертю відповідача (т. 1 а.с. 27-29).
 
З копії спадкової справи № 20/2021 щодо майна померлого ОСОБА_5 , встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . З заявами про прийняття спадщини звернулись: ІНФОРМАЦІЯ_6 дружина померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 дочка – дочка ОСОБА_3 .
 
Підставою для звернення з цим позовом зазначено те, що в силу принципу «слідування землі за будівлею», положень ст. 120 Земельного кодексу України та ст. ст. 183, 364, 367 Цивільного кодексу України, земельна ділянка, яка знаходиться під частиною будинку позивачки та частина земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування цієї частини будинку, належить їй на праві приватної власності та може бути витребувана у відповідачів.
 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не навела підстав, передбачених у ст. 140 ЗК України, для припинення права власності на спірну земельну ділянку. 
 
Переглядаючи рішення в межах позовних вимог та доводів апеляційної інстанції, перевіряючи правильність вирішення справи судом першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.
 
Згідно зі статтею 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
 
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
 
Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюєтьсяшляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
 
Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.
 
До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування (стаття 377 ЦК України в редакції, чинній на час набуття права власності на спадковий будинок).
 
Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 120 ЗК України в редакції, чинній на час набуття права власності на спадковий будинок, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.
 
Звертаючись до суду з позовом, позивачка зазначала, що у зв`язку з набуттям права власності в порядку спадкування 1/2 житлового будинку, який розташований на спірній земельній ділянці, вона на підставі статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України має право на 1/2 частину земельної ділянки, яка виділена для будівництва та обслуговування успадкованого житлового будинку. При цьому у позовній заяві зазначено, що ОСОБА_5 права власності на цілу земельну ділянку отримав з порушенням норм земельного законодавства, оскільки він нарівні з ОСОБА_4 успадкував по 1/2 частині житлового будинку після смерті їхньої матері ОСОБА_6 .
 
Відтак позивачка, як спадкоємиця ОСОБА_4 , вважає порушеними свої права на отримання в порядку спадкування частини земельної ділянки, що перебуває під житловим будинком та частини ділянки, яка необхідна для обслуговування частини житлового будинку.
 
У цій справі встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 успадкували по 1/2 частині кожен житловий будинок що знаходиться в с. Григорівка, Канівського району після смерті їхньої матері смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 .
 
Рішенням виконавчого комітету Григорівської сільської ради від 21.03.1997 № 6 виконком сільської ради вирішив виділити земельну ділянку в зв`язку з одержанням спадщини: ОСОБА_5 – 0,16 га.
 
На підставі вказаного рішення виконкому ОСОБА_5 отримав Державний акт на право приватної власності на землю, згідно з яким на підставі рішення Григорівської сільської Ради народних депутатів йому передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1200 гектарів, яка розташована на території Григорівської сільської ради Канівського району Черкаської області. 
 
Отже матеріалами даної справи встановлено, що ОСОБА_5 набув одноособове право власності на спірну земельну ділянку.
 
Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.
 
Позивачка успадкувала 1/2 частину вказаного житлового будинку після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
 
1/2 частина вказаного будинку, яку позивачка успадкувала, належала спадкодавцю ОСОБА_4 на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 серпня 1996 року.
 
При цьому жодних прав на землю спадкодавець ОСОБА_4 за життя не оформив.
 
Згідно зі ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
 
Згідно зі ст. 30 Земельного кодексу України (в редакції від 22.06.1993 чинній на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 та відповідно набуття ОСОБА_4 права власності на спадкове майно), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження – будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу.
 
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вірно зазначив, що земельна ділянка за даною адресою не належала на праві приватної власності ні ОСОБА_6 , ні ОСОБА_4 , тому не може бути визнано право приватної власності позивачки ОСОБА_1 - спадкоємиці майна ОСОБА_4 на 1/2 частину цієї земельної ділянки.
 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки позивачка не може успадкувати майно в розумінні ст. 190 ЦК України, права на які не оформив спадкодавець.
 
Більше того, земельна ділянка по АДРЕСА_2 , на якій розташований спірний будинок, у тому числі й частка ОСОБА_1 , на підставі рішення виконавчого комітету Григорівської сільської ради від 21.03.1997 №6 «Про розгляд заяв громадян про виділення та вилучення земельних ділянок» та Державного акту серії ЧР №б/н, зареєстрованого за № 248 від 01.03.2003 зареєстрована за ОСОБА_5 . При цьому цільове призначення – для ведення садівництва.
 
Дійсність Державного акту серії ЧР №б/н, зареєстрованого за № 248 від 01.03.2003 та законність рішення виконавчого комітету Григорівської сільської ради від 21.03.1997 №6 «Про розгляд заяв громадян про виділення та вилучення земельних ділянок» в частині виділення земельної ділянки ОСОБА_5 не оспорена у встановленому законом порядку.
 
З урахуванням чинності зазначених правовстановлюючих документів колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для припинення права власності на спірну земельну ділянку що зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі вказаного вище державного акту за дійсності правовстановлюючих документів на землю на ім`я ОСОБА_5 .
 
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про застосування до даних правовідносин частини четвертої статті 120 ЗК України, оскільки за конструкцією вказаної норми особа, яка набула право власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.
 
В даному випадку попередньому власнику частини будівлі ( ОСОБА_7 ) не належали права на землю, тому на підставі ст. 120 ЗК України у нового власника ( ОСОБА_1 ) жодних прав на землю не виникають у зв`язку зі спадкуванням.
 
Колегія суддів відхиляє доводи апелянтки про те, що суд першої інстанції залишив поза увагою позицію Черкаського апеляційного суду, викладену у постанові від 10 серпня 2021 року у справі № 697/2232/20, відповідно до якої оскільки земельна ділянка, яка знаходиться під будинком позивача та її частка, яка необхідна для обслуговування будинку є власністю позивачки та вона має право на виділ цієї частини земельної ділянки відповідно до вимог ст. 120 ЗК України та ст.ст. 183, 364. 367 ЦК України.
 
У постанові Черкаського апеляційного суду від 10 серпня 2021 року у справі № 697/2232/20 не зазначено жодного висновку про те, що частина земельної ділянки, яка знаходиться під будинком позивачки та необхідна для обслуговування будинку, є власністю позивачки та вона має право на виділ цієї частини земельної ділянки.
 
Такі посилання позивачки є результатом довільного розуміння судового рішення.
 
Отже, суд першої інстанції, будучи обмеженим у праві виходу за межі позовних вимог, дійшов правильно висновку про неможливість припинення зареєстрованого за ОСОБА_5 прав на спірну земельну ділянку.
 
Решта вимог позовної заяви походять від вимоги про припинення права власності на землю, а тому також не підлягають до задоволення.
 
Судові витрати, понесені скаржником, залишаються за особою, яка їх понесла.
 
Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -  

 
п о с т а н о в и в  :

 
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Хорошун Оксани Володимирівни залишити без задоволення.
 
Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09 січня 2023 року залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складення повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови складено  28 березня2023 року.

 
Судді