ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний № 314/2399/22                         Головуючий в 1 інст. Капітонов Є.М.
Провадження №33/807/153/23                                        Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року                                                 місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., за участю адвоката Кравченка В.А., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 листопада 2022 р., якою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, звільнений від сплати судового збору.

Згідно з оскаржуваною постановою, 19.09.2022 року водій ОСОБА_1 на а/ш Вільнянськ-Максимівка на 15 км, керуючи транспортним засобом ВАЗ 211440 державний номер НОМЕР_1 , не розрахував безпечну швидкість руху і дорожні умови, у наслідок чого здійснив наїзд на перешкоду, а саме бетонний блок, що лежав на дорозі на полосі руху у попутному напрямку. Унаслідок ДТП автомобіль пошкоджено, завдано матеріальних збитків. Потерпілих немає.
Даними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 2.3б, 12.1 Правил дорожнього руху.
Також, 19.09.2022 водій ОСОБА_1 на а/ш Вільнянськ-Максимівка на 15 км, керуючи транспортним засобом ВАЗ 211440 державний номер НОМЕР_1 скоїв ДТП, після чого залишив місце пригоди.
Даними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.10а Правил дорожнього руху.
Крім того, 19.09.2022, водій ОСОБА_1 19.09.2022 року о 17-00 год. на а/ш Вільнянськ-Максимівка на 15 км керував транспортним засобом ВАЗ 211440 державний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження медогляду у встановленому закон порядку відмовився.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що постанова суду є незаконною, та підлягає скасуванню.
Зазначає, що відносно нього складений протокол за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, проте у протоколі вказано, що матеріальні збитки та потерпілі відсутні, що свідчить про ненастання наслідків передбачених ст. 124 КУпАП, оскільки у даному випадку пошкодження отримав лише його транспортний засіб.
Також зазначає, що матеріалами справи не підтверджуються докази того, що він мав технічну можливість зупинитись та запобігти наїзду на бетонний блок, що передбачено вимогами п. 12.1 п. 2.3 «б» ПДР.
Вважає, що з урахуванням змісту відповідного протоколу та встановлених обставин, можливо прийти до висновку, що його дії не спростовують самої події, викладеної у протоколі та не містять ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Вказує, що у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, також автоматично відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.
Крім того, вказує, що матеріали адміністративної справи та відеозапис не містять жодного доказу на підтвердження керування ним транспортним засобом та знаходженням його у стані алкогольного сп`яніння.
Звертає увагу суду, що працівники поліції складаючи відповідний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП майже через дві з половиною години після скоєння начебто ним ДТП, повинні були кваліфікувати його дії за ч. 4 ст. 130 КУпАП, відповідальність за яке настає лише після ДТП, а оскільки матеріали справи не містять доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП за відсутністю суб`єктивної, об`єктивної сторін та умислу, отже і відсутній склад адміністративного правопорушення.
Просить постанову суду скасувати, провадження у справі закрити.
Враховуючи обізнаність ОСОБА_1 про час та дату судового засідання в суді апеляційної інстанції, та присутність захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвоката Кравченка В.А., який зазначив про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності ОСОБА_1 , суддя вважає за можливе розглянути справу за відсутністю ОСОБА_1 , що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши думку адвоката Кравченка В.А., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Так, відповідно до ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги закону під час розгляду даної справи виконані судом першої інстанції.

Вирішуючи питання за доводами апеляційної скарги, суддя апеляційної інстанції констатує, що висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, вина ОСОБА_1  у скоєних правопорушеннях повністю підтверджується письмовими матеріалами справ, а саме: відомостями, зазначеними в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №106827 від 19.09.2022,  відомостями, зазначеними в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 106827 від 19.09.2022р., відомостями, зазначеними в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 106621 від 19.09.2022р., схемою місця ДТП; письмовими поясненнями свідка ОСОБА_2 , направленням на огляд водія від 19.09.2022 р. та актом огляду, відеозаписом події, доданим до матеріалів справи.

Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаних адміністративних правопорушень.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Відповідаючи на доводи апелянта про те, що його дії не містять ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, оскільки було пошкоджено лише власний автомобіль апеляційний суд виходить із наступного. 
Так, стаття 124 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів чи іншого майна.
Тобто, умовою відповідальності за вказаною нормою є сукупність наступних обставин: встановлення факту порушення особою ПДР, наслідки у вигляді пошкодження транспортного засобу (засобів) чи іншого майна, а також причинно-наслідковий зв`язок між порушенням ПДР і виявленими пошкодженнями.
Згідно відомостей, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення ААД № 106827 вбачається, що 19.09.2022 року водій ОСОБА_1 на а/ш Вільнянськ-Максимівка на 15 км, керуючи транспортним засобом ВАЗ 211440 державний номер НОМЕР_1 не розрахував безпечну швидкість руху і дорожні умови, у наслідок чого здійснив наїзд на перешкоду, а саме бетонний блок, що лежав на дорозі на полосі руху у попутному напрямку. Унаслідок ДТП автомобіль пошкоджено, завдано матеріальних збитків. Потерпілих немає.         ОСОБА_1 своїми діями порушив п.п. п.2.3 б), 12.1 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Крім того, згідно відомостей які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення ААД № 106621 вбачається, що 19.09.2022 водій ОСОБА_1 на а/ш Вільнянськ-Максимівка на 15 км, керуючи транспортним засобом ВАЗ 211440 державний номер НОМЕР_1 скоїв ДТП, після чого залишив місце пригоди.                                         ОСОБА_1 своїми діями порушив п. 2.10а ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.                                        
При цьому, особливості цього провадження засвідчують, що про вчинене ДТП було повідомлено відділ поліції, зокрема, що 19.09.2022 р. о 17.09 за адресою Вільнянський район, с. Любомирівка, на трасі біля інтернату для похилих людей горить авто легкове (том 1 а.с. 4). 
       Також, про палаючий автомобіль в с. Любомирівка повідомила і свідок ОСОБА_2 , яка в письмових поясненнях вказала, що на дорозі побачили автомобіль ВАЗ, який палав, неподалік від автівки сидів чоловік, який в руках тримав якісь документів, мабуть на втомобіль. Через декілька хвилин під`їхав інший автомобіль і забрав чоловіка, а вони викликали ДСНС (том 1 а.с. 8). 
       Крім того, відеозаписом події зафіксовано розмову ОСОБА_1 з працівником поліції, який не заперечував ДТП за його участю та вказував, що автівка згоріла, на запитання чому не викликали пожежний автомобіль та поліцію, ОСОБА_1 відповів, що для нього автомобіль не важливий. 
Отже, місцевий суд цілком аргументовано прийшов до висновку, що ОСОБА_1 після вчинення ДТП залишив місце пригоди, а саме: покинув палаючий автомобіль на автодорозі, не вжив будь-яких заходів щодо гасіння, чим наразив на небезпеку інших учасників дорожнього руху, що могло спричинити непередбачувані для навколишнього середовища наслідки, з яким погоджується і апеляційний суд і відхиляє доводи щодо відсутності ознак адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 КУпАП.
Крім того, згідно відомостей які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення ААД № 106828 вбачається, що 19.09.2022, водій ОСОБА_1 19.09.2022 року о 17-00 год. на а/ш Вільнянськ-Максимівка на 15 км керував транспортним засобом ВАЗ 211440 державний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження медогляду у встановленому закон порядку відмовився.
Тобто, ОСОБА_1 своїми діями порушив п. 2.5 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Перевіряючи доводи апеллянта щодо відсутності доказів керування транспортним засобом та вживання ним алкоголю після ДТП, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Так,  умови та послідовність дій поліцейських по виявленню у водіїв транспортних засобів ознак, зокрема, алкогольного сп`яніння, визначений ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (в подальшому Порядок № 1103) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року (в подальшому Інструкція № 1452/735).

Відповідно до ч. 2 розділу І Інструкції № 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці (п. 3 Інструкції).
Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП, зокрема огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводться у присутності двох свідків. 
При цьому, за положеннями ч. 3 ст. 266 КУпАП проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння відбувається на місці зупинки водія і лише у разі його відмови від проходження такого огляду або у випадку незгоди з отриманими результатами цей огляд може бути проведений у закладі охорони здоров`я.
Із аналізу наведених норм законодавства слід зробити висновок, що водій транспортного засобу має право відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння, про що складається відповідний протокол про адміністративне правопорушення. При цьому, під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.
Слід зауважити на вимогах п. 2.5 ПДР України, згідно яких на водія покладається обов`язок на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану, зокрема алкогольного сп`яніння.
Згідно ч. 8 розділу І Інструкції у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди (далі – ДТП), унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.
Із відеозапису події вбачається перебування працівників поліції з  ОСОБА_1  біля його будинку,на запитання працівника поліції про керування транспортним засобом, ОСОБА_1 повідомляє, що він їхав, документи його. Далі поліцейські просять надати документи та посвідчення водія, на що ОСОБА_1 погоджується і надає. При цьому, також зафіксовано розмову ОСОБА_1 з жінкою, яка каже, що може машину забрати трактором, а не горе заливати, на що чоловік відповідає вона згоріла. 
На питання поліцейського чи вживали алкоголь до ДПТ, ОСОБА_1 спочатку говорить, що не був тверезий, потім запитує що йому буде якщо він скаже, що вживав, потім змінює свої покази і повідомляє, що пив удома після ДТП. Працівник поліції пропонує ОСОБА_1 пройти лікарське освідування на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі або продути Драгер на місці, на що останній відповів відмовою.

При цьому, оглянуте відео наочно демонструє ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , зокрема млява мова, хитка хода, поведінка, що не відповідає обстановці, надавало підстави працівникам поліції пропонувати ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. 

Проте, ОСОБА_1 відмовився від такого огляду, за що настає адміністративна відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного  сп`яніння. 
Отже, на переконання апеляційного суду працівниками поліції було дотримано процедуру проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, визначену ст.266 КУпАП. 
Твердження апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі про те, що спиртне він вживав уже після ДТП є непереконливий і не можуть свідчити про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки згідно п.2.10 Правил дорожнього руху України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки). Вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, є самостійним складом адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачене ст.130 ч.4 КУпАП.

В даному випадку, з урахуванням хронології подій та безпосередньої присутності водія на місці події, суд не має сумнівів у вірності кваліфікації дій ОСОБА_1 саме за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, доводи сторони захисту, що працівники поліції повинні були кваліфікувати дії ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 130 КУпАП не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та розцінюються апеляційним судом як спосіб захисту та уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності. 
На переконання апеляційного суду, досліджені під час розгляду в справі про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою, є належними та допустимими, та такими в повній мірі стверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Апеляційний суд вважає, що суддею районного суду при обранні ОСОБА_1 виду та розміру адміністративного стягнення дотримано вимоги ст. ст. 33, 36 КУпАП. 
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.
Таким чином, вважаю необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судді першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя 
ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

Постанову судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 листопада 2022року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду                                                        М.С. Тютюник
Дата документу  Справа № 314/2399/22