ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

14 березня 2023 року	  м. Одеса	Справа № 916/2715/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Аленіна О.Ю.
суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.
при секретарі судового засідання: Герасименко Ю.С.

за участю представників учасників справи:
від ГО “Всеукраїнська спілка автомобілістів” – адвокат Хаджи І.Д.  
від ГО “Одеська обласна організація автомобілістів” – адвокат Стаднік П.О. та адвокат Павлишин А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Громадської організації “Одеська обласна організація автомобілістів”
на рішення Господарського суду Одеської області від 29.06.2022
по справі №916/2715/21
за позовом Громадської організації “Всеукраїнська спілка автомобілістів”
до Громадської організації “Одеська обласна організація автомобілістів”
про визнання недійсним та скасування рішення, оформленого протоколом від 26.09.2008, про визнання недійсним Статуту в редакції від 2008 року, затвердженого протоколом від 26.09.2008 та про зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ
Громадська організація “Всеукраїнська спілка автомобілістів” (далі – Позивач, ГО “ВСА”) звернулась до Господарського суду Одеської області із позовом до Громадської організації “Одеська обласна організація автомобілістів” (далі – Відповідач, ГО “ОООА”) з вимогами про: 
- визнання недійсним та скасування рішення ХV (позачергової) конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів, оформленого Протоколом від 26.09.2008;
- визнання недійсним Статуту Громадської організації “Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів” в редакції від 2008 року, що була затверджена Протоколом XV (позачергової) конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів від 26.09.2008;
- зобов`язання Громадської організації “Одеська обласна організація автомобілістів” (колишня назва Громадська організація “Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів”, код ЄДРПОУ 05508766, адреса: 65078, м. Одеса, вул. Іцхака Рабіна, 28) привести свій Статут до редакції, яка відповідатиме положенням Статуту Громадської організації “Всеукраїнська спілка автомобілістів” від 2007 року.
Позовні вимоги, із посиланням на статті 1, 3, 13, 21 Закону України “Про об`єднання громадян”, обґрунтовані тим, що оспорюване рішення XV (позачергової) конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів, оформлене протоколом від 26.09.2008, яким було затверджено нову редакцію Статуту ГО “Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів”, прийнято Відповідачем з перевищенням повноважень, визначених його Статутом, з порушенням статутних положень ГО “ВСА” та норм законодавства в сфері регулювання створення та діяльності громадських організацій, що призвело до порушення  корпоративних прав та інтересів позивача.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 29.06.2022 позов задоволено частково:
- визнано недійсним та скасувати рішення ХV (позачергової) конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів, оформлене Протоколом від 26.09.2008 про внесення змін до Статуту Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів;
- відмовлено в задоволенні позову в частині визнання недійсними та скасування рішень ХV (позачергової) конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів, оформлених Протоколом від 26.09.2008, а саме: про відновлення чисельності обласної ради до 29 осіб; про виведення із складу обласної ради ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ; про обрання членами обласної ради ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ; про виведення ОСОБА_10 зі складу делегатів на з`їзд ВСА; про обрання ОСОБА_11 делегатом на Х позачерговий з`їзд ВСА; 
- визнано недійсним Статут Громадської організації “Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів” в редакції від 2008 року, що була затверджена Протоколом XV (позачергової) конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів від 26.09.2008;
- відмовлено в задоволені позову в частині вимоги про зобов`язання Громадської організації “Одеська обласна організація автомобілістів” (колишня назва Громадська організація “Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів”, код ЄДРПОУ 05508766, адреса: 65078, м. Одеса, вул. Іцхака Рабіна, 28) привести свій Статут до редакції, яка відповідатиме положенням Статуту Громадської організації “Всеукраїнська спілка автомобілістів” від 2007 року.
В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що Законодавчо встановлена вимога про відповідність положення про відокремлений підрозділ громадського об`єднання зі статусом юридичної особи статуту самого громадського об`єднання, створює для Відповідача обов`язок з її дотримання та приведення свого статуту у відповідність зі статутом ГО “ВСА” у разі порушення цього обов`язку. А у Позивача наявне право вимагати від ГО “ОООА” виконання цього обов`язку. При цьому, це право Позивача виникає безпосередньо на підставі норм закону  та підлягає захисту у випадку його порушення. 
За твердженням місцевого господарського суду, аналіз Статуту ГО “ООО ВСА” в редакції 2008 року дозволяє дійти висновку, що його положення не відповідають чинному на момент його прийняття Статуту ГО “ВСА” в редакції 2007 року. Окрім того, Статут ГО “ООО ВСА” в редакції 2008 року не був затверджений президією Центральної ради ГО “ВСА”, як це було передбачено чинними на момент його прийняття пунктом 1.3 Статуту Одеської обласної Всеукраїнської спілки автомобілістів у редакції 2001 року, а також пунктами 4.2, 5.9 Статуту ВСА в редакції 2007 року
З огляду на наведене, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що рішення ХV (позачергової) конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів, оформлене Протоколом від 26.09.2008, в частині внесення змін до Статуту Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів, а також Статут Громадської організації “Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів” в редакції 2008 року, порушують права контролю Позивача над Відповідачем і управління ним як місцевим осередком всеукраїнської громадської організації, який діє зі статусом юридичної особи, оскільки позбавляють ГО “ВСА” можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю внаслідок зміни правового статусу цього осередку та припинення правового зв`язку з ним.
У даному випадку, на переконання суду першої інстанції, прийняттям рішення ХV (позачергової) конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів, оформленого Протоколом від 26.09.2008, в частині внесення змін до Статуту Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів, а також Статутом Громадської організації “Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів” в редакції 2008 року, порушено законний інтерес Позивача як громадського об`єднання з всеукраїнським статусом на здійснення своєї діяльності на території певної адміністративно-територіальної одиниці -  Одеської області, оскільки внаслідок зміни правового статусу Відповідача та припинення правового зв`язку з ним, ГО “ВСА” фактично була позбавлена свого місцевого осередку в цьому регіоні.
На переконання суду першої інстанції, зміна виду речового права Відповідача в пункті 6.4 Статуту ГО “ООО ВСА” в редакції 2008 року щодо майна з господарського відання (оперативного управління) на право власності, а також виключення положень, що містилися в пункті 6.4 Статуту в редакції 2001 року, про те, що власником майна є Спілка у цілому, безпосередньо не порушує право власності ГО “ВСА” щодо конкретного індивідуально визначеного майна. Проте, вказане положення статуту безперечно порушує законний інтерес Позивача щодо належного оформлення (державної реєстрації) свого права власності та іншого речового права Відповідача на конкретне індивідуально визначене майно. При цьому, оформлення ГО “ООО ВСА” (ГО “ОООА”) права власності на конкретне індивідуально визначене нерухоме майно не є предметом цього спору, тобто об`єктом спірних правовідносин, матеріально-правовим об`єктом, з приводу якого виник правовий конфлікт між Позивачем і Відповідачем. 
Також, як вважає суд першої інстанції, прийняттям рішення ХV (позачергової) конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів, оформленого Протоколом від 26.09.2008, в частині внесення змін до Статуту Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів, а також Статутом ГО “ООО ВСА” в редакції 2008 року, внаслідок зміни правового статусу обласної організації та припинення правового зв`язку з нею, порушується й законний інтерес Позивача щодо отримання від Відповідача як свого місцевого осередку щоквартальних відрахувань. При цьому, стягнення цих коштів або компенсація майнових втрат у зв`язку із припиненням їх сплати Відповідачем у конкретному періоді не є предметом цього спору.  
Місцевим господарським судом відмовлено у задоволенні заяви відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки відповідно до норм частини першої статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг трирічної позовної давності щодо вимоги про визнання недійсним та скасування оспорюваного рішення почався з 09.07.2021, а щодо вимоги про визнання недійсним Статуту ГО “ООО ВСА” в редакції 2008 року – з 13.07.2020, і, станом на дату подання позову, 07.09.2021, ці строки не сплили.
Не погодившись з означеним рішенням суду, ГО “Одеська обласна організація автомобілістів” звернулась з апеляційною скаргою до Південно-західного апеляційного господарського суду в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 29 червня 2022 року по справі № 916/2715/21 скасувати в частині визнання недійсним та скасування рішення XV (позачергової) конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів, оформлене Протоколом від 26.09.2008 про внесення змін до Статуту Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів, визнання недійсним Статут Громадської організації "Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів" в редакції від 2008 року, що була затверджена Протоколом XV (позачергової) конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів від 26.09.2008, і ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволені позовних вимог Громадської організації «Всеукраїнська спілка автомобілістів» відмовити, а в іншій частині рішення залишити без змін.
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення в частинні задоволення позовних вимог незаконним і необґрунтованим, під час розгляду судом справи порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, та не було в повній мірі здійснено дослідження доказів в тому числі через призму вірогідності доказів та взято до уваги всіх обставин справи що призвело до винесення рішення, яке суперечить нормам законодавства.
Так, на переконання апелянта, суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення невірно встановив обставини справи та безпідставно відніс ГО «Одеська обласна організація автомобілістів» до ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» у якості підпорядкованої юридичної особи.
За твердженням апелянта, матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували, що члени ГО «Одеська обласна організація автомобілістів» - фізичні особи приймали через відповідні уповноважені органи рішення про входження в ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» у якості обласного осередка. ГО «Одеська обласна організація автомобілістів» є самостійною юридичною особою, склад якої формують відповідні фізичні особи, що реалізують свої права через відповідні органи управління громадської організації. ГО «Одеська обласна організація автомобілістів» створювалась ще до утворення ГО «Весеукраїнська організація автомобілістів». Будь-які докази голосування фізичних осіб членів ГО «Одеська обласна організація автомобілістів», які визначають напрямки розвитку такої організації в склад ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» матеріали справи не містять. Так само відсутній будь-який акт чи інший документ про входження (злиття) тощо ГО «Одеська обласна організація автомобілістів» у склад ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів». ГО «Одеська обласна організація автомобілістів» не приймало рішень про входження до складу ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів».
Скаржник також наголошує на тому, що матеріали справи не містять жодних доказів наявності фактичного виконання ГО «ОООА» положень статуту 1993, тобто входження в ГО «ВСА», набуття статусу структурного/чи іншого значення, прийняття фізичними особами - членами ГО «ОООА» такого рішення тощо.
За твердженням скаржника, матеріали справи не містять будь-яких доказів: обліку ГО «ВСА» майна ГО «ОООА» як «структурного підрозділу»; передачу ГО «ВСА» майна ГО «ОООА» як «структурному підрозділу»; вирішення ГО «ВСА» будь-яких питань щодо діяльності ГО «ОООА» як «структурного підрозділу». Вказане, на переконання апелянта, свідчить про те, що положення статуту в частині підпорядкованості ГО «ОООА» ГО «ВСА» не були юридично виконані.
Апелянт також вважає, що суд першої інстанції приймаючи оскаржуване судове рішення не надав належної оцінки самостійності статусу ГО «ОООА», як юридичної особи.
Скаржник не погоджується із висновками місцевого господарського суду з приводу того, що відповідач функціонує як орган Позивача в Одеській області та відповідно у 2008 році повинен був вносити лише ті зміни до свого статуту, які не суперечать положенням статуту Позивача та з подальшим погодженням цих змін Позивачем, однак такі висновки суду гуртуються на підставі обставин і законодавства, що існували ще аж в радянські часи.
На думку скаржника, з виникненням незалежної України було сформоване абсолютно нове законодавство, яке зовсім по іншому регулювало створення і діяльність громадських організацій, на яке і повинен був опиратись суд при формуванні висновку щодо відносин і підпорядкованості між позивачем і відповідачем в 2008 році, проте судом під час вирішення спору та винесення рішення по справі цього належним чином зроблено не було.
За твердженням апелянта, в період вже незалежності України, у відповідності до чинного на той час законодавства, Одеська обласна рада Всеукраїнської спілки автомобілістів була зареєстрована як самостійна юридична особа у формі місцевого об`єднання громадян Одеської області, яка не перебувала в жодній залежності з іншими організаціями. Також, разом з реєстрацією апелянта та видачою йому свідоцтва, був зареєстрований його статут від 1992 року, який також позивач затвердив власною постановою.
На переконання апелянта, просто внесення змін до статуту відповідача щодо того, що він є місцевим осередком ГО «ВСА» не достатньо щоб дійсно з статусу самостійної громадської організації набути статусу місцевого осередку іншої громадської організації.
Для того, щоб такі положення у редакціях статуту ГО «ОООА» від 1995, 2000 та 2001 року, на які посилається позивач у своїй позовній заяві, дійсно мали якісь юридичні наслідки, то такі зміни повинні були вноситись на підставі рішення членів ГО «ОООА» та/або його керівного органу за статутом - Конференцією про припинення ГО «ОООА» як юридичної особи та її приєднання до ГО «ВСА», з одночасним вирішенням питання про передачу останньому майна, прав та обов`язків ГО «ОООА».
Проте, як стверджує апелянт, таке рішення не приймалось. А тому, положення редакцій статуту ГО «ОООА» від 1995, 2000 та 2001 року, на які посилається позивач у своїй позовній заяві, є лише неточностями, що суперечили законодавству та дійсним обставинам, які у зв`язку з цим і були законно усунені у редакції статуту від 2008 року, фактично повернувши дані положення статуту до редакції 1992 року.
На підставі чого, скаржник вважає, що статут у редакції 2008 року є в повній мірі законним та лише відтворює законно визнані та зареєстровані положення статуту редакції 1992 року, про що мова йшла вище в цій скарзі. А тому, визнання його недійсним судом в рамках даної справи не підлягала задоволенню.
Суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване судове рішення, як вважає скаржник, не надав належної правової оцінки тому факту, що оскаржувані Позивачем рішення жодним чином не порушують його права та обов`язки, а також не надав жодної належної правової оцінки тому факту, що Позивач, звертаючись до суду, обрав неналежний спосіб захисту. 
Так, апелянт стверджує, що визнання недійсним статуту апелянта в редакції 2008 року не є ефективним та належним способом захисту права, оскільки положення даної редакції вже не діють у зв`язку з тим, що пізніше апелянт реєстрував нові редакції власного статуту, зокрема в редакції 2016 року, та в подальшому в редакції від 2020 року, які Позивачем не оскаржувалися.
З огляду на наведене скаржник вважає, що суд першої інстанції під час вирішення спору не надав жодної оцінки цим обставинам, чим допустив не з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильного застосування норм матеріального права, що у відповідності до ст. 277 є підставою для скасування судового рішення.
Наголошує скаржник й на тому, що Позивач звертаючись до суду з даним позовом пропустив строк позовної давності. Суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване судове рішення безпідставно і необґрунтовано за заявою Відповідача не застосував пропуск позовної давності як підставу для відмову у позові.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.08.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Громадської організації “Одеська обласна організація автомобілістів” на рішення Господарського суду Одеської області від 29.06.2022 по справі №916/2715/21 та призначено справу до розгляду на 05.10.2022.
Судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
В обґрунтування своїх заперечень позивач зазначає, що посилання скаржника щодо неврахування судом відсутності будь-якого рішення ГО «ОООА» про входження до складу ГО «ВСА» не можуть бути взяті до уваги судом, адже ще на етапі створення ГО «ОООА» вже являлась місцевим осередком ГО «ВСА», а тому подальші рішення щодо входження у склад Позивача не були потрібні.
З приводу посилання апелянта на наявність документів, які свідчать про те, що Відповідач створювався як самостійна особа, позивач вважає, що ці документи не можуть розцінюватись як правостворюючі, як на тому наполягає відповідач.
Як стверджує позивач, ГО «ВСА» створювалась за територіальним принципом та Одеська обласна організація автомобілістів була саме осередком Всеукраїнської організації автомобілістів, а всі організаційні дії, що проводились на території Одеси з метою створення такого осередку були виключно підготовчими та не можуть свідчити про створення відповідача раніше аніж ГО «ВСА».
На переконання позивача, наявні матеріали справи свідчать про те, що ГО «ОООА» є саме місцевим осередком ГО «ВСА», а не окремою особою.
Позивач також стверджує, що з наявних матеріалів справи чітко вбачається, що Статутом відповідача було встановлено порядок затвердження нової редакції Статуту, й участь у такому затвердженні в обов`язковому порядку повинен брати позивач, однак, враховуючи те, що оскаржуваним рішенням Конференції відповідача було затверджено нову редакцію Статуту без його наступного погодження із позивачем, то є очевидним, що таке рішення обмежило позивача й його управлінських функціях щодо свого місцевого осередку – відповідача. 
28.09.2022 до суду апеляційної інстанції надійшли пояснення в яких відповідач зазначає, що не погоджується із доводами викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, вважає їх необґрунтованими та такими, що суперечать наявними у матеріалах справи доказам. До того ж у своїх поясненням відповідач вкотре наголошує на пропуску позивачем строку позовної давності на звернення із даним позовом до суду.
30.09.2022 Південно-західним апеляційним господарським судом отримано заяву Громадської організації “Одеська обласна організація автомобілістів” про відвід колегії суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Філінюка І.Г. від розгляду справи №916/2715/21.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.10.2022 визнано необґрунтованим відвід колегії суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Філінюка І.Г. заявлений Громадською організацією “Одеська обласна організація автомобілістів” та передано справу №916/2715/21 для вирішення питання про відвід колегії суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Філінюка І.Г. у порядку, встановленому ст. 32 ГПК України. 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2022 року для розгляду заявленого відводу призначено суддю Савицького Я.Ф.    
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.10.2022 (суддя Савицький Я.Ф.) у задоволенні заяви Громадської організації “Одеська обласна організація автомобілістів” про відвід колегії суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Філінюка І.Г. від розгляду апеляційної скарги Громадської організації “Одеська обласна організація автомобілістів” на рішення Господарського суду Одеської області від 29.06.2022 у справі №916/2715/21 відмовлено.
У судовому засіданні Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.11.2022 у справі №916/2715/21 оголошено перерву до 30.11.2022.
У зв`язку з екстреним відключенням електроенергії у м. Одеса та у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду судове засідання 30.11.2022 у справі №916/2715/21 не відбулось.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.12.2023 повідомлено учасників справи про розгляд справи №922/3214/20 – 22.12.2022.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.12.2023 розгляд справи №916/2715/21 за апеляційною скаргою Громадської організації “Одеська обласна організація автомобілістів” на рішення Господарського суду Одеської області від 29.06.2022 відкладено на 09.02.2023.
У судовому засіданні Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.02.2023 у справі №916/2715/21 оголошено перерву до 14.03.2023.
Під час судового засідання від 14.03.2023 представник скаржника підтримав вимоги за апеляційною скаргою на наполягав на її задоволенні. 
Представник позивача надав пояснення у відповідності до яких не погоджується із доводами апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Колегія суддів також під час судового засіданні від 14.03.2023 розглянула клопотання позивача по залучення до матеріалів справи додаткових документів, зокрема, копії листа ГУ ДПС в Одеській області №16683/5/15-32-53-05 від 23.11.2022 та копії облікової справи щодо платника податків - Громадської організації “Одеська обласна організація автомобілістів” та відмовила у його задоволенні, з огляду на таке.
Статтею 80 Господарського процесуального кодексу України чітко врегульовано порядок і строки подання доказів учасниками справи. 
Згідно з частиною другою статті 80 Господарського процесуального кодексу України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Частинами четвертою і п`ятою цієї статті передбачено, що якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.
Всі докази, які підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані позивачем одночасно з позовною заявою, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем до суду та належним чином обґрунтована.
Частиною третьою статті 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Системний аналіз статей 80, 269 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи (аналогічна правова позиція викладена в постанові КГС ВС від 28.07.2020 у справі № 904/2104/19).
Однак відсутність доказів як таких на момент розгляду спору судом першої інстанції взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність (аналогічна правова позиція викладена у постанові КГС ВС від 28.07.2020 у справі №904/2104/19).
Як вбачається з наявних матеріалів справи, надані позивачем до суду апеляційної інстанції копії листа ГУ ДПС в Одеській області №16683/5/15-32-53-05 від 23.11.2022 та облікової справи щодо платника податків - Громадської організації “Одеська обласна організація автомобілістів”, не подавались позивачем разом із позовною заявою та не були предметом розгляду у суді першої інстанції.
Колегія суддів зазначає, що такі документи були отримані позивачем після звернення 23.11.2022 із заявою про ознайомлення із матеріалами кримінального провадження, сам лист ГУ ДПС в Одеській області №16683/5/15-32-53-05 адресований Прокурору Приморської окружної прокуратури міста Одеси датований 23.11.2022, отже такі докази виникли після прийняття оскаржуваного рішення, що з огляду на вищевикладене взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів у порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів.
Слід також відзначити, що предметом позову у даній справі є, зокрема, визнання недійсним Статуту відповідача у редакції 2008 року, який на думку позивача прийнято з перевищенням повноважень, визначених Статутом, з порушенням статутних положень ГО “ВСА” та норм законодавства в сфері регулювання створення та діяльності громадських організацій.
В той же час, надані позивачем докази, які останній просить залучити до матеріалів справи та врахувати під час прийняття рішення судом апеляційної інстанції стосуються внесення відомостей, змін та доповнень в облікові дані щодо відповідача контролюючим органом, отже взагалі не відносяться до предмету даного спору. 
З огляду на таке, колегія суддів вирішила відмовити у задоволенні клопотання позивача про залучення до матеріалів справи додаткових доказів. 
Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови. 
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів зазначає, що скаржником рішення Господарського суду Одеської області від 29.06.2022 оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог про визнання недійсним та скасування рішення ХV (позачергової) конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів, оформлене Протоколом від 26.09.2008 про внесення змін до Статуту Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів та визнання недійсним Статуту Громадської організації “Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів” в редакції від 2008 року, що була затверджена Протоколом XV (позачергової) конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів від 26.09.2008. 
Рішення в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог скаржником не оскаржується та апеляційну скарга мотивів щодо незгоди з оскаржуваним рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог не містить. 
Відтак, з урахуванням приписів ст. 269 ГПК України колегія суддів переглядає рішення Господарського суду Одеської області від 29.06.2022 лише в межах доводів та вимог за апеляційною скаргою.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, 31.05.1973 Виконавчим комітетом Одеської обласної ради трудящих прийнято рішення “Про організацію Одеського обласного добровільного товариства автомотолюбителів” № 236, згідно із яким вирішено: 1) організувати Одеське обласне добровільне товариство автомотолюбителів, що діє на основі повної самоокупності; 2) створити організаційний комітет з підготовки та проведення конференції зі створення Одеського обласного добровільного товариства автомотолюбителів, якому доручено провести Організаційну конференцію Товариства в серпні 1973 року у м. Одесі; 3) доручено організаційному комітету з підготовки і проведення Організаційної конференції Одеського обласного добровільного товариства автомотолюбителів до 1-го липня 1973 року обговорити проект республіканського Положення цього товариства; 4) доручено виконкомам міських і районних Рад депутатів трудящих створити організаційні комітети і до 1-го вересня 1973 року провести міські та районні організаційні конференції Українського республіканського добровільного товариства автомотолюбителів; 5) Встановлено місцезнаходження Ради обласного добровільного товариства автомотолюбителів в м. Одеса. Доручено Одеському міськвиконкому виділити відповідне службове приміщення для розміщення апарату обласного органу Одеського обласного товариства автомотолюбителів; 6) доручено Облфінвідділу і плановому відділу облвиконкому за заявкою організаційного комітету Одеського обласного товариства автомотолюбителів розглянути кошторис витрат фінансових коштів з підготовці проведення організаційної конференції та інших витрат, пов`язаних з організацією цього Товариства і надати його на затвердження Одеському облвиконкому до 01.07.1973. /т. ІІ а.с. 89-91/    
Відповідно до вказаного рішення Одеської обласної ради трудящих від 31.05.1973 № 236 Виконавчим комітетом Одеської міської Ради депутатів трудящих прийнято рішення “Про організацію Одеського міського добровільного товариства автомотолюбителів” від 19.07.1973 № 433, згідно із яким вирішено: 1) організувати Одеське міське добровільне товариство автомотолюбителів, що діє на основі повної самоокупності; 2) затверджено організаційний комітет з підготовки і проведення міської конференції зі створення Одеського міського добровільного товариства автомотолюбителів; 3) доручено Організаційному комітету провести організаційну конференцію товариства в серпні 1973 року. /т. ІІ а.с. 92/. 
30.10.1973 проведено Обласну Установчу конференцію “Автомотолюбитель УРСР”, про що складено протокол. Згідно із цим протоколом в установчий конференції взяли участь 117 делегатів (фізичних осіб) і постановлено: 1) Одноголосно обрати до складу Обласної ради товариства “Автомотолюбитель УРСР” 48 осіб; 2) Обрати ревізійну комісію Обласної ради у складі 5 осіб; 3) Одноголосно обрати делегатів на Установчий Республіканський з`їзд “Автомотолюбитель УРСР” у кількості 14 осіб. /т. І а.с. 93/. 
Як випливає зі змісту листа Міністерства юстиції України від 21.02.1994                             № 11-65-44  на установчому з`їзді 30.01.1974 було засновано Українське республіканське добровільне товариство автомотолюбителів. /т. ІІ а.с. 213/.  
Постановою Ради Міністрів УРСР “Питання Українського республіканського добровільного товариства автомотолюбителів” від 16.04.1974 № 193 був затверджений Статут Українського республіканського добровільного товариства автомотолюбителів.
Вподільшому, постановою Ради міністрів Української РСР від 26.09.1990 № 290 зареєстровано Статут Української республіканської спілки автомобілістів, затверджений з`їздом Української Республіканської спілки автомобілістів 08.12.1989. А також визнано такою, що втратила чинність, постанову Ради Міністрів УРСР від 16.04.1974 № 193 “Питання Українського республіканського добровільного товариства автомотолюбителів”.
26.11.1992 на підставі Постанови Верховної Ради України “Про порядок введення в дію Закону України “Про об`єднання громадян” від 16.06.1992 № 2461-XII Українська республіканська спілка автомобілістів перереєструвалася в Міністерстві юстиції України, як всеукраїнська громадська організація із внесенням термінологічних змін у назву, а саме - “Українська республіканська спілка” на “Всеукраїнську спілку автомобілістів”. 
Також, 26.11.1992 Міністерством юстиції України було зареєстровано нову редакцію Статуту Всеукраїнської спілки автомобілістів /т. І а.с. 89-94/.
Відповідно до пункту 1.1 Статуту в редакції 1992 року Всеукраїнська спілка автомобілістів є громадською організацією, що об`єднує на добровільних засадах громадян – власників особистих автомобілів і мотоциклів, самодіяльних конструкторів і реставраторів старовинних транспортних засобів, а також інших громадян – любителів автомототехніки. 
У пункті 1.3 Статуту Всеукраїнської спілки автомобілістів у редакції 1992 року зазначено, що Спілка та її регіональні організації є юридичними особами, мають самостійний баланс, рахунки в установах банку; мають свої печатки, штампи і символіку, зразки яких затверджуються Президією Центральної ради та реєструються в установленому законом порядку; мають бланки із своїм найменуванням. Регіональні організації в своїй діяльності керуються своїми статутами (положеннями), які не суперечать Статуту Спілки і реєструються в установленому порядку.      
Згідно з пунктами 3.1, 3.2 Статуту  Всеукраїнської спілки автомобілістів у редакції 1992 року, Спілка діє на основі індивідуального членства. Членами Спілки є громадяни України, які досягли 16 років, визнають Статут Спілки, беруть участь у роботі однієї з її первинних організації та сплачують членські внески.  
Пунктом 5.1 Статуту Всеукраїнської спілки автомобілістів у редакції 1992 року передбачено, що місцевими організаціями Спілки є первинні, міські і районні організації. Вони входять до складу обласних, Київської та Севастопольської міських організації, які після реєстрації у встановленому порядку набувають статусу юридичної особи.    
Відповідно до пункту 5.2 Статуту Всеукраїнської спілки автомобілістів у редакції 1992 року вищим керівним органом обласних, міських і районних організацій є обласні і районі конференції, які обирають ради і ревізійні комісії строком на п`ять років у кількості, встановленій конференціями. Рада місцевої організації обирає зі свого складу строком на п`ять років президію, голову, заступника голови, відповідального секретаря і членів президії. Кількість членів президії визначається радою. Ревізійна комісія обирає зі свого складу строком на п`ять років голову, заступника голови і секретаря. В період між конференціями вибулі з різних причин члени обласних, міських і районних рад Спілки, а також Ревізійних комісій можуть замінюватись новими на пленумі відповідної ради за пропозицією президій рад Спілки і голів Ревізійних комісій.    
Розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації від 26.01.1993 №42/93 зареєстровано Статут Одеської обласної ради Спілки автомобілістів України, затверджений Постановою Пленуму Одеської Обласної ради Спілки автомобілістів від 18.12.1992 /т. ІІ а.с. 95-99/.    
Також, Одеською обласною державною адміністрацією видано Свідоцтво про реєстрацію громадського об`єднання від 26.01.1993 № 49-42/93, яким підтверджено реєстрацію Статуту Одеської обласної ради спілки автомобілістів України /т. ІІ а.с. 94/.  
Згідно з пунктом 1.1 Статуту в редакції 1992 року, Одеська обласна рада Спілки автомобілістів України (надалі – Спілка) є громадською організацією, що об`єднує на  добровільних засадах громадян – власників особистих автомобілів і мотоциклів, самодіяльних конструкторів і реставраторів старовинних транспортних засобів, а також інших громадян – любителів автомототехніки.     
У пункті 1.3 Статуту Одеської обласної ради Спілки автомобілістів України у редакції 1992 року зазначено, що Спілка є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунок в банку; має свої печатки, штампи і символіку, зразки яких затверджуються Президією Центральної ради та реєструються в установленому законом порядку; має бланки із своїм найменуванням.  
Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 Статуту Одеської обласної ради Спілки автомобілістів України у редакції 1992 року, Спілка діє на основі індивідуального членства. Членами Спілки є громадяни України, які досягли 16 років, визнають Статут Спілки, беруть участь у роботі однієї із первинних організацій та сплачують членські внески.  
Пунктом 4.1 Статуту Одеської обласної ради Спілки автомобілістів України у редакції 1992 року, передбачено, що організаційна структура Спілки будується за територіальним принципом. Первинні організації Спілки створюються за місцем роботи і навчання, за місцем проживання і організації зберігання транспортних засобів. Первинні організації об`єднуються в районні організації за територіальністю. Районні організації Спілки входять в обласні організації, які становлять Спілку.    
Згідно з пунктом 5.1 Статуту Одеської обласної ради Спілки автомобілістів України у редакції 1992 року, місцевими організаціями Спілки є первинні і районі організації. Вони входять до складу обласної організації. 
26.08.1995 Управлінням юстиції в Одеській області зареєстровано Статут Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів зі змінами та доповненнями прийнятими VIII конференцією Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів 14.12.1994 та погодженими із Центральною радою Всеукраїнської спілки автомобілістів 18.07.1995 (далі – Статут в редакції 1995 року). Вказані зміни внесені до Статуту Одеської обласної ради спілки автомобілістів України зареєстрованого Одеською обласною державною адміністрацією 26.01.1993. /т. І а.с. 15-28/.
Також Управлінням юстиції в Одеській області видано Свідоцтво про реєстрацію об`єднання громадян від 31.08.1995 № 81, відповідно до якого зареєстровано Одеську обласну організацію Всеукраїнської спілки автомобілістів з центральним статутним органом об`єднання – Президією обласної ради, діяльність об`єднання  поширюється на територію Одеської області. /т. ІІ а.с. 105/. 
Відповідно до пункту 1.1 Статуту в редакції 1995 року, Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів (далі обласна організація Спілки) є структурним підрозділом зазначеної Спілки, яка об`єднує на добровільних засадах громадян-власників особистих автомобілів та мотоциклів, самодіяльних конструкторів і реставраторів старовинних засобів, а також громадян – любителів автомототехніки.   
Пунктом 1.3 Статуту в редакції 1995 року встановлено, що Обласна організація Спілки є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунок в установі банку, має свою печатку, штамп, зразки яких затверджуються президією Центральної ради Всеукраїнської Спілки автомобілістів реєструються в установленому законом порядку, має бланки зі своїм найменуванням. Структурні підрозділи в своїй діяльності керуються своїми Статутами і Положеннями, які не суперечать Статутам Всеукраїнської і обласної організації Спілки і реєструються в установленому порядку, після їх затвердження президією обласної ради Всеукраїнської Спілки автомобілістів, Статут Одеської обласної організації після затвердження президією Центральної Ради Всеукраїнської Спілки автомобілістів реєструється в Управлінні юстиції в Одеській області.
Згідно із пунктом 6.4 Статуту в редакції 1995 року, усі будівлі, споруди, обладнання, транспортні засоби, оборотний капітал, цінні папери та інше майно, що знаходиться на балансі обласної організації Спілки, є власністю Всеукраїнської спілки автомобілістів. Обласна організація спілки користується зазначеними засобами на правах повного господарського відання. 
Право власності Всеукраїнської спілки автомобілістів реалізує її вищий Статутний орган – з`їзд, в порядку. Передбаченому законодавством України. Усі питання, що пов`язані з реалізацією права власності на майно, що знаходиться на балансі обласної організації Спілки, вирішуються Всеукраїнською спілкою автомобілістів. 
Засоби і майно, що знаходяться на балансі обласної організації Спілки, у тому числі й тих госпрозрахункових установ, організацій і створених підприємств, які ліквідуються, не можуть перерозподілятися між їх членами і використовуються для виконання статутних завдань або на благодійні цілі, а у випадках, передбачених законодавчими актами, за рішенням суду переходять в дохід держави.  
Відповідно до розділу VII Статуту в редакції 1995 року, зміни і доповнення до цього Статуту має право вносити конференція обласної організації Спілки з наступним затвердженням Центральною радою.    
Згідно з пунктами 8.1, 8.2 Статуту в редакції 1995 року, Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів припиняє свою діяльність за рішенням конференції обласної організації Спілки, президії Центральної Ради або суду. Усе майно, яке залишається після ліквідації Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів використовується відповідно до рішення президії Центральної Ради Всеукраїнської спілки автомобілістів або суду.  
30.01.2000 Управлінням юстиції в Одеській області зареєстровано Статут Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів зі змінами та доповненнями внесеними IX конференцією Одеської обласної організації і VI з`їздом Всеукраїнської спілки автомобілістів 17.05.2000 та затвердженими постановою президії Центральної ради від 21.11.2000 № 32 (далі – Статут в редакції 2000 року). /т. І а.с. 29-39/.
Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 Статуту в редакції 2000 року, Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів (надалі обласна організація Спілки) є місцевим осередком всеукраїнської громадської організації спілки – Всеукраїнської спілки автомобілістів (надалі ВСА), що на добровільних засадах об`єднує громадян-власників особистих автомобілістів і мотоциклів, самодіяльних конструкторів і реставраторів старовинних засобів, інших громадян – любителів автомототехніки. Обласна організація Спілки здійснює свою діяльність у відповідності до Конституції України, Закону України “Про об`єднання громадян”, чинного законодавства, Статуту ВСА, і цього Статуту, діє на основі добровільності, рівноправності членів Спілки, самоврядування та гласності, самофінансування та самоокупності.     
Пунктом 1.3 Статуту в редакції 2000 року визначено, що обласна організація Спілки у своїй діяльності керується своїм статутом, який не суперечить Статуту ВСА, і реєструється у встановленому порядку після його затвердження президією Центральної ради. Вона несе відповідальність по своїм зобов`язанням в межах коштів і майна, що знаходиться в її господарському віданні. Діяльність обласної організації Спілки поширюється на територію всієї Одеської області.   
Згідно з пунктом 1.4 Статуту в редакції 2000 року, обласна організація Спілки є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунок у банку, бланки із своїм найменуванням, свою печатку і штампи, зразки яких затверджуються президією Центральної ради, і користується символікою Всеукраїнської спілки автомобілістів, зареєстрованою Міністерством юстиції України. 
Відповідно до пункту 6.4 Статуту в редакції 2000 року, кожен член Спілки не має права власності на долю майна Спілки. Власником майна є Спілка у цілому. Обласна організація Спілки, створені Спілкою госпрозрахункові установи та підприємства використовують майно Спілки, що знаходиться в їхньому господарському віданні, на правах оперативного управління. Від імені Спілки управління майном здійснює президія Центральної ради. Майно, яке знаходиться в господарському віданні обласної організації Спілки, створених Спілкою госпрозрахункових установ і підприємств, не може бути вилучено президією Центральної ради без згоди керівних органів обласної організації Спілки. 
Пунктом 7 Статуту в редакції 2000 року передбачено, що зміни і доповнення до цього Статуту має право вносити конференція обласної організації Спілки з наступним затвердженням Центральною радою Спілки.    
Згідно з пунктами 8.1, 8.2 Статуту в редакції 2000 року Обласна організація Спілки припиняє свою діяльність за рішенням конференції обласної організації, затвердженим президією Центральної ради Всеукраїнської спілки автомобілістів, або суду. Кошти та майно, що залишаться після ліквідації обласної організації Спілки, в тому числі і тих госпрозрахункових установ, організацій і заснованих підприємств, що ліквідуються, не можуть перерозподіляти між її членами і використовуються за рішенням президії Центральної ради на виконання статутних завдань або на благодійні цілі, а у випадках, передбачених законодавчими актами, за рішенням суду спрямовуються в дохід держави.  
23.05.2001 Управлінням юстиції в Одеській області зареєстровано Статут Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів зі змінами та доповненнями прийнятими X конференцією Одеської обласної організації і затвердженими постановою президії Центральної ради від 16.05.2001 № 18  (далі – Статут в редакції 2001 року) /т. І а.с. 40-50/.
Згідно з пунктами 1.1, 1.2 Статуту в редакції 2001 року, Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів (надалі обласна організація Спілки) є місцевим осередком всеукраїнської громадської організації спілки – Всеукраїнської спілки автомобілістів (надалі ВСА), що на добровільних засадах об`єднує громадян-власників особистих автомобілістів і мотоциклів, самодіяльних конструкторів і реставраторів старовинних транспортних засобів, інших громадян – любителів автомототехніки. Обласна організація Спілки здійснює свою діяльність у відповідності до Конституції України, Закону України “Про об`єднання громадян”, чинного законодавства, Статуту ВСА, і цього Статуту, діє на основі добровільності, рівноправності членів Спілки, самоврядування та гласності, самофінансування та самоокупності.     
У пункті 1.3 Статуту в редакції 2001 року зазначено, що обласна організація Спілки у своїй діяльності керується своїм статутом, який не суперечить Статуту ВСА, і реєструється у встановленому порядку після його затвердження президією Центральної ради. Вона несе відповідальність по своїм зобов`язанням в межах коштів і майна, що знаходиться в її господарському віданні. Діяльність обласної організації Спілки поширюється на територію всієї Одеської області.   
Відповідно до пункту 1.4 Статуту в редакції 2001 року, обласна організація Спілки є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунок у банку, бланки із своїм найменуванням, свою печатку і штампи, зразки яких затверджуються президією Центральної ради, і користується символікою Всеукраїнської спілки автомобілістів, зареєстрованою Міністерством юстиції України. 
Згідно з пунктом 6.4 Статуту в редакції 2001 року, кожен член Спілки не має права власності на долю майна Спілки. Власником майна є Спілка у цілому. Обласна організація Спілки, створені Спілкою госпрозрахункові установи та підприємства використовують майно Спілки, що знаходиться в їхньому господарському віданні, на правах оперативного управління. Від імені Спілки управління майном здійснює президія Центральної ради. Майно, яке знаходиться в господарському віданні обласної організації Спілки, створених спілкою госпрозрахункових установ і підприємств, не може бути вилучено президією Центральної ради без згоди керівних органів обласної організації Спілки. 
Пунктом 7 Статуту в редакції 2001 року передбачено, що зміни і доповнення до цього Статуту має право вносити конференція обласної організації Спілки з наступним затвердженням Центральною радою Спілки.    
Згідно з пунктами 8.1, 8.2 Статуту в редакції 2001 року Обласна організація Спілки припиняє свою діяльність за рішенням конференції обласної організації, президії Центральної ради Всеукраїнської спілки автомобілістів, або суду. Кошти та майно, що залишаться після ліквідації обласної організації Спілки, в тому числі і тих госпрозрахункових установ, організацій і заснованих підприємств, що ліквідуються, не можуть перерозподіляти між її членами і використовуються за рішенням президії Центральної ради на виконання статутних завдань або на благодійні цілі, а у випадках, передбачених законодавчими актами, за рішенням суду спрямовуються в дохід держави.
10.08.2007 Департаментом легалізації та регулювання діяльності бюро кредитних історій Міністерства юстиції України (наказ № 608/5) зареєстровано Статут Всеукраїнської спілки автомобілістів (далі - Статут ВСА в редакції 2007 року) /т. І а.с. 105-113/.
У пункті 1.1 Статуту ВСА в редакції 2007 року зазначено, що Всеукраїнська спілка автомобілістів (надалі – Спілка) є всеукраїнською громадською організацією, що об`єднує громадян – власників автомобілів і мотоциклів, самодіяльних конструкторів і реставраторів старовинних транспортних засобів, а також громадян – учасників дорожнього руху та любителів автомототехніки. Скорочена назва Всеукраїнської спілки автомобілістів – Спілка автомобілістів, абревіатура – ВСА.
Згідно з пунктами 4.1, 4.2 Статуту ВСА в редакції 2007 року, Спілка будується за територіальним принципом. Місцевими осередками Спілки є первинні, районні, міські, обласні та Кримська республіканська організації. Усі вони у своїй діяльності керуються Статутом Спілки. Кримська республіканська, обласні, Київська та Севастопольська міські організації керуються також своїми статутними документами, які приймаються відповідними конференціями, не суперечать Статуту Спілки, затверджуються президією Центральної ради реєструються у встановленому порядку, а міські, районні та первинні організації – положеннями, які затверджуються президіями вищих рад. 
У пункті 4.3 Статуту ВСА в редакції 2007 року вказано, що Кримська республіканська, обласні, Київська та Севастопольська міські організації мають статус юридичної особи, самостійний баланс, рахунки в банківських установах, свої печатки і штампи, зразки яких затверджуються президією Центральної ради, і користуються символікою Всеукраїнської спілки автомобілістів, зареєстрованою Міністерством юстиції України.  
Згідно з пунктом 5.9 Статуту ВСА в редакції 2007 року Президія Центральної ради Спілки затверджує статутні документи Кримської республіканської, обласних, Київської і Севастопольської міських організацій ВСА.  
Пунктом 7.3 Статуту ВСА в редакції 2007 року встановлено, що кожен член Спілки не має право на долю майна Спілки. Власником майна є Спілка в цілому. Кримська республіканська, обласні, Київська та Севастопольська міську організації, створені Спілкою госпрозрахункові установи, навчальні заклади та підприємства використовують майно Спілки на правах оперативного управління.
Відповідно до пункту 7.4 Статуту ВСА в редакції 2007 року від імені Спілки розпорядження та управління майном здійснює президія Центральної ради. Майно, яке знаходиться в оперативному управлінні Кримської республіканської, обласних, Київської і Севастопольської міських організацій, госпрозрахункових установ, організацій і підприємств, не може бути вилучене президією Центральної ради без згоди керівних органів відповідних організацій. Управління та розпорядження майном, яке згідно з Законом України “Про оподаткування прибутку підприємств” відноситься до 2, 3 та 4 груп основних фондів, здійснюють президії Кримської республіканської, обласних, Київської і Севастопольської міських рад.  
Згідно з пунктом 9.2 Статуту ВСА в редакції 2007 року, ліквідація Кримської республіканської, обласних, Київської та Севастопольської міських організацій здійснюється за рішенням відповідної конференції, затвердженим президією Центральної ради, а у випадках самоліквідації – за рішенням президії Центральної ради.
26.09.2008 було проведено ХV (позачергову) конференцію Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів про що складено протокол. /т. І а.с. 127-140/. 
Як вбачається зі змісту протоколу від 26.09.2008 до порядку денного конференції було внесені питання: 1) Про приведення у відповідність з чинним законодавством змін і доповнень у Статут Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів; 2) Організаційні питання: а) довибори у склад обласної ради ВСА; б) довибори делегата на Х (позачерговий) з`їзд ВСА.
По першому питанню порядку денного ХV (позачерговою) конференцією шляхом постатейного обговорення та голосування одноголосно було прийнято рішення про внесення змін до Статуту Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів, а фактично викладено його у новій редакції та змінено найменування на Громадська організація “Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів”. 
По другому питанню порядку денного ХV (позачерговою) конференцією Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів одноголосно прийняті рішення:  про відновлення чисельності обласної ради до 29 осіб; про виведення із складу обласної ради ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 ; про обрання членами обласної ради ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ; про виведення ОСОБА_10 зі складу делегатів на з`їзд ВСА; про обрання ОСОБА_11 делегатом на Х позачерговий з`їзд ВСА.
Статут Громадської організації “Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів” в редакції 2008 року було подано до Головного управління юстиції в Одеській області для проведення реєстрації змін. 
Однак  Наказом Головного управління юстиції в Одеській області від 20.10.2008 № 561-о/д було відмовлено в реєстрації змін до статутних документів Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів. /т. І а.с. 126/.
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 у справі № 2а-2193/09/1570 було скасовано вказаний наказ від 20.10.2008 № 561-о/д і зобов`язано Головне управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України зареєструвати нову редакцію Статуту Громадської організації “Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів”, затверджену Постановою 15-ї позачергової конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів від 26.09.2008.      
На виконання вказаної постанови суду Головним управлінням юстиції в Одеській області постановлено наказ “Про реєстрацію змін до статутних документів Громадської організації “Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів” від 27.03.2009 № 174-о/д, яким наказано зареєструвати зміни до статуту Громадської організації “Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів”, а також внести відповідні зміни до Реєстру об`єднань громадян та здійснити заміну свідоцтва /т. І а.с. 87-88/.
02.04.2009 було проведено державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи, зміни найменування юридичної особи (номер запису 15561050003009967), що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формування від 13.09.2021 щодо ГО “ОООА” (код ЄДРПОУ 05508766). /т. ІІ а.с. 51-57/.
У пункті 1.1 Статуту, зі змінами та доповненнями, прийнятими  ХV (позачерговою) конференцію Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів 26.09.2008 (далі – Статут ГО “ООО ВСА” в редакції 2008 року) вказано, що Громадська організація “Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів” (надалі – обласна організація) є об`єднанням громадян – власників автомобілів і мотоциклів, самодіяльних конструкторів і реставраторів старовинних транспортних засобів, а також інших громадян – учасників дорожнього руху та любителів автомототехніки. 
Також у цьому пункті Статуту ГО “ООО ВСА” в редакції 2008 року зазначено, що Одеська обласна організація Добровільного товариства автомотолюбителів була створена згідно Постанови Ради Міністрів УРСР від 11 травня 1973 року, та рішенням виконкому Одеської обласної ради народних депутатів від 31 травня цього ж року. 30 жовтня 1973 року відбулась перша (установча конференція Одеської обласної організації товариства автомотолюбителів, на якій були сформовані її керівні та робочі органи, обрані делегати на першій установчий з`їзд Українського добровільного товариства автомотолюбителів. В зв`язку з прийняттям Закону України “Про об`єднання громадян” в червні 1992 року, 26 січня 1993р. Одеською обласною державною адміністрацією був зареєстрований статут громадської організації – Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів. В подальшому 14 грудня 1994 та 21 квітня 2000 до Статуту вносились зміни та доповнення, які затверджувались президією Центральної ради та погоджувались в Управлінні юстиції Одеської області. При цьому рішення про ліквідацію однієї організації та створення нової не приймались. Всі вищенаведені назви належать одній і тій же організації – Одеській обласній організації ВСА. 
Згідно з пунктом 1.2 Статуту ГО “ООО ВСА” в редакції 2008 року, обласна організація є самостійною юридичною особою відповідно до законодавства України, є самостійним учасником цивільних відносин, не перебуває у організаційній, фінансовій, господарській чи будь якій іншій юридичній залежності від інших юридичних осіб, має самостійний баланс та рахунки у банках. За організаційно-правовою формою обласна організація є самостійною громадською організацією.  
В пункті 1.3 Статуту ГО “ООО ВСА” в редакції 2008 року зазначено, що обласна організація здійснює свою діяльність у відповідності до Конституції України, Закону України “Про об`єднання громадян”, чинного законодавства і цього Статуту, діє на основі добровільності, рівноправності членів Обласної спілки самоврядування та гласності, самофінансування та самоокупності.
Відповідно до пункту 1.4 Статуту ГО “ООО ВСА” в редакції 2008 року обласна організація у своїй діяльності керується Статутом, реєструється в органах юстиції у встановленому порядку і набуває статусу юридичної особи. Несе відповідальність за своїми зобов`язаннями у межах коштів і майна, що знаходяться в її приватній власності та господарському віданні, управлінні та розпорядженні. Діяльність Обласної організації поширюється на територію Одеської області.
У пункті 6.4 Статуту ГО “ООО ВСА” в редакції 2008 року вказано, що власником майна є Обласна організація у цілому. 
Пунктом 7.1 Статуту в редакції 2008 року передбачено, що зміни і доповнення до цього Статуту вносяться Конференцією обласної організації. 
На переконання позивача, положення Статуту ГО “ООО ВСА” в редакції 2008 року не відповідають чинному на момент його прийняття Статуту ГО “ВСА” в редакції 2007 року. Зокрема, цими положеннями було змінено правовий статус ГО “ООО ВСА” з місцевого осередку ГО “ВСА” на самостійну організацію, яка не перебуває у організаційній, фінансовій, господарській чи будь якій іншій юридичній залежності від інших юридичних осіб. Виключено положення про наступне затвердження Центральною радою Спілки змін і доповнень до статуту відповідача внесених конференцією обласної організації Спілки. А також виключені положення про право власності ГО “ВСА” на майно та управління ним, і змінено вид речового права відповідача щодо майна з господарського відання (оперативного управління) на право приватної власності. Тобто припинено правовий зв`язок між                  ГО “ООО ВСА” як відокремленим підрозділом зі статусом юридичної особи з громадським об`єднанням - ГО “ВСА”.
Також, за твердженням позивача, Статут ГО “ООО ВСА” в редакції 2008 року не був затверджений президією Центральної ради ГО “ВСА”, як це було передбачено чинними на момент його прийняття пунктом 1.3 Статуту Одеської обласної Всеукраїнської спілки автомобілістів у редакції 2001 року, а також пунктами 4.2, 5.9 Статуту ВСА в редакції 2007 року. 
З огляду на наведене, позивач, з якими погодився місцевий господарський суд, вважає, що рішення ХV (позачергової) конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів, оформлене Протоколом від 26.09.2008, в частині внесення змін до Статуту Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів, а також Статут Громадської організації “Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів” в редакції 2008 року, порушують права контролю позивача над відповідачем і управління ним як місцевим осередком всеукраїнської громадської організації, який діє зі статусом юридичної особи, оскільки позбавляють ГО “ВСА” можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю внаслідок зміни правового статусу цього осередку та припинення правового зв`язку з ним.
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає наступне. 
За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки від порушення його прав.
Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.          
Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам необхідно виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 923/364/19 та від 16.06.2020 у справі №904/1221/19.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі №   905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).
Відтак, застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії), постанова Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі №   910/10011/19.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), вказував, що для того, аби бути ефективним, національний засіб юридичного захисту має бути спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26.10.2000 у справі «Кудла проти Польщі» («Kudla v. Poland», заява № 30210/96, § 158), 16.08.2013 у справі «Гарнага проти України» («Garnaga v. Ukraine», заява № 20390/07, § 29).
Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. ЄСПЛ у рішенні від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» («Chahal v. the United Kingdom», заява № 22414/93, § 145) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Засіб захисту, що вимагається законом або договором, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення ЄСПЛ від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02, § 75)).
Отже, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
У рішенні ЄСПЛ від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» зазначено, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
У рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» ЄСПЛ зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.
Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.
Конституційний Суд України в пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Звідси ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. 
Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. 
Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.
Так, у справі, яка розглядається, позивач обрав спосіб захисту порушеного права у вигляді, зокрема, визнання недійсним та скасування рішення ХV (позачергової) конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів, оформленого Протоколом від 26.09.2008 та визнання недійсним Статуту Громадської організації “Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів” в редакції від 2008 року, що була затверджена Протоколом XV (позачергової) конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів від 26.09.2008.
Як вже було вказано вище, на переконання позивача, положення Статуту ГО “ООО ВСА” в редакції 2008 року не відповідають чинному на момент його прийняття Статуту ГО “ВСА” в редакції 2007 року. Зокрема, цими положеннями було змінено правовий статус ГО “ООО ВСА” з місцевого осередку ГО “ВСА” на самостійну організацію, яка не перебуває у організаційній, фінансовій, господарській чи будь якій іншій юридичній залежності від інших юридичних осіб. Виключено положення про наступне затвердження Центральною радою Спілки змін і доповнень до статуту відповідача внесених конференцією обласної організації Спілки. А також виключені положення про право власності ГО “ВСА” на майно та управління ним, і змінено вид речового права відповідача щодо майна з господарського відання (оперативного управління) на право приватної власності. Тобто припинено правовий зв`язок між ГО “ООО ВСА” як відокремленим підрозділом зі статусом юридичної особи з громадським об`єднанням - ГО “ВСА”.
Колегія суддів наголошує на тому, що згідно з пунктами 4.1, 4.2 Статуту ВСА в редакції 2007 року, Спілка будується за територіальним принципом. Місцевими осередками Спілки є первинні, районні, міські, обласні та Кримська республіканська організації. Усі вони у своїй діяльності керуються Статутом Спілки. Кримська республіканська, обласні, Київська та Севастопольська міські організації керуються також своїми статутними документами, які приймаються відповідними конференціями, не суперечать Статуту Спілки, затверджуються президією Центральної ради реєструються у встановленому порядку, а міські, районні та первинні організації – положеннями, які затверджуються президіями вищих рад. 
Згідно з пунктом 5.9 Статуту ВСА в редакції 2007 року Президія Центральної ради Спілки затверджує статутні документи Кримської республіканської, обласних, Київської і Севастопольської міських організацій ВСА.  
У відповідності до п. 6.2. Статуту ВСА в редакції 2007 року Конференція Кримської республіканської, обласних, Київської і Севастопольської  міських організацій, зокрема, приймає статутні документи про республіканську, обласні, Київську і Севастопольську міські організації Спілки, вносить до них зміни та доповнення, які затверджуються президією Центральної ради.
В той же час, згідно з п. 1.1 Статуту відповідача в редакції 2001 року було визначено, що Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів (надалі обласна організація Спілки) є місцевим осередком всеукраїнської громадської організації спілки – Всеукраїнської спілки автомобілістів (надалі ВСА), що на добровільних засадах об`єднує громадян-власників особистих автомобілістів і мотоциклів, самодіяльних конструкторів і реставраторів старовинних транспортних засобів, інших громадян – любителів автомототехніки. 
У пункті 1.3 Статуту в редакції 2001 року зазначено, що обласна організація Спілки у своїй діяльності керується своїм статутом, який не суперечить Статуту ВСА, і реєструється у встановленому порядку після його затвердження президією Центральної ради. Вона несе відповідальність по своїм зобов`язанням в межах коштів і майна, що знаходиться в її господарському віданні. Діяльність обласної організації Спілки поширюється на територію всієї Одеської області.   
Відповідно до пункту 1.4 Статуту в редакції 2001 року, обласна організація Спілки є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунок у банку, бланки із своїм найменуванням, свою печатку і штампи, зразки яких затверджуються президією Центральної ради, і користується символікою Всеукраїнської спілки автомобілістів, зареєстрованою Міністерством юстиції України. 
У відповідності до п. 5.1 Статуту в редакції 2001 року вищим керівним органом обласної організації є конференція, яка скликається обласною радою не рідше одного разу на п`ять років. 
Конференція обласної організації Спілки, зокрема приймає Статут обласної організації Спілки, вносить до нього зміни та доповнення (п. 5.2. Статуту в редакції 2001 року).
Згідно з п. 5.9. Статуту в редакції 2001 року Конференція, пленум обласної ради і засідання президії обласної ради вважаються правомочними, якщо на них відповідно присутні не менше половини обраних делегатів конференції, членів обласної ради або президії обласної ради. Їх рішення приймаються, якщо за них проголосувало відповідно більше половини делегатів конференції, членів обласної ради або президії обласної ради, присутніх на засіданні. 
Пунктом 7 Статуту в редакції 2001 року передбачено, що зміни і доповнення до цього Статуту має право вносити конференція обласної організації Спілки з наступним затвердженням Центральною радою Спілки.
Наведені положення як Статуту позивача в редакції 2007 року та й Статуту відповідача у редакції 2001 року свідчать про те, що відповідач був наділений відповідними повноваженнями щодо прийняття Статуту організації, внесення до нього змін та доповнень. 
Колегія суддів зазначає, що у даному випадку, затвердження Статуту Громадської організації “Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів” в редакції 2008 року стало підставою для звернення відповідача до Головного управління юстиції в Одеській області для проведення реєстрації змін до Статутних документів, що й було здійснено відповідачем. 
Однак, як вже було вказано вище, Наказом Головного управління юстиції в Одеській області від 20.10.2008 № 561-о/д було відмовлено в реєстрації змін до статутних документів Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів. /т. І а.с. 126/.
Разом з цим, не погодившись з таким рішенням Головного управління юстиції в Одеській області, ГО “Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів” звернулась із позовом до Одеського окружного адміністративного суду в якому просила скасувати наказ №561-о/д від 20.10.2008 року та зобов`язати вчинити певні дії. 
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 у справі № 2а-2193/09/1570 було скасовано вказаний наказ від 20.10.2008 № 561-о/д і зобов`язано Головне управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України зареєструвати нову редакцію Статуту Громадської організації “Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів”, затверджену Постановою 15-ї позачергової конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів від 26.09.2008.      
На виконання вказаної постанови суду Головним управлінням юстиції в Одеській області постановлено наказ “Про реєстрацію змін до статутних документів Громадської організації “Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів” від 27.03.2009 № 174-о/д, яким наказано зареєструвати зміни до статуту Громадської організації “Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів”, а також внести відповідні зміни до Реєстру об`єднань громадян та здійснити заміну свідоцтва /т. І а.с. 87-88/.
Колегія суддів зазначає, що у даному випадку, вимога про визнання недійсним Статуту не є ефективним способом захисту права позивача, оскільки не призведе до відміни (скасування) державної реєстрації змін та доповнень до статутних документів відповідача.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що у даному випадку, належним та ефективним способом захисту позивачем свого порушеного права, є оскарження саме рішення, яким зареєстровано нову редакцію Статуту Громадської організації “Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів”, затверджену постановою 15-ї позачергової конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів від 26.09.2008.
Однак, у межах даної справи, ГО “Всеукраїнська спілка автомобілістів” позовних вимог щодо скасування реєстрації змін до статутних документів Громадської організації “Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів” не заявлялось. 
Натомість, як свідчать наявні матеріли справи та вбачається із відкритих відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, ГО “Всеукраїнська спілка автомобілістів” скористалось своїм правом на оскарження постанови Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 у справі № 2а-2193/09/1570, якою, зокрема, було зобов`язано Головне управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України зареєструвати нову редакцію Статуту Громадської організації “Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів”, затверджену Постановою 15-ї позачергової конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів від 26.09.2008.
Так, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.03.2022 апеляційну скаргу ГО "ВСА" задоволено частково, а саме - скасовано постанову суду першої інстанції та закрито провадження у справі. 
Однак, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.11.2022 по справі №2а-2193/09/1570 постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.03.2022 скасовано, а справу направлено для продовження її розгляду до суду апеляційної інстанції.
Наразі у суду та у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні відомості за результатами розгляду справи № 2а-2193/09/1570 П`ятим апеляційним адміністративним судом. 
З урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що з огляду на предмет заявлених позовних вимог та спрямованість захисту позивачем свого порушеного права, яке зокрема полягає у невизнанні внесених відповідачем змін до редакції оспорюваного Статуту від 2008 року, яким на думку позивача припинено правовий зв`язок між ГО “ООО ВСА” як відокремленим підрозділом зі статусом юридичної особи з громадським об`єднанням - ГО “ВСА”, належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме оскарження реєстрації таких змін до Статуту, що й було здійснено позивача у межах справи №2а-2193/09/1570, яка наразі перебуває на розгляду апеляційного адміністративного суду. 
Колегія суддів також вважає, що задоволення позовних вимог про визнання недійсним Статуту Громадської організації “Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів” в редакції від 2008 року, що була затверджена Протоколом XV (позачергової) конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів від 26.09.2008 не призведе до поновлення права, яке позивач вважає порушеним, з огляду на таке.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, 28.10.2016 XVIII позачергової конференції ГО “Одеська обласна організація автомобілістів” затверджено нову редакцію Статуту організації (т.2, а.с. 121-127) в якому зазначено, що обласна організація є самостійною юридичною особою відповідно до законодавства України, самостійним учасником цивільних відносин, не перебуває у організаційній, фінансовій, господарській чи будь-якій іншій залежності від інших юридичних осіб, має самостійний баланс та рахунки у банках (п. 1.2. Статуту відповідача у редакції 2016 року). 
У відповідності до п.п. 6.1., 6.6. Статуту відповідача у редакції 2016 року обласна організація для здійснення своїх статутних цілей та завдань має право на власне рухоме та нерухоме майно, набуття якого не забороняється чинним законодавством України, зокрема має право володіти, користуватися і розпоряджатися коштами та майном, яке відповідно до закону, договору або іншого правочину належить їй на праві власності. Власником майна є Обласна організація вцілому.
Згідно з п.п. 8.1., 8.2., 8.3. Статуту відповідача у редакції 2016 року зміни та доповнення до цього Статуту, затвердження його у новій редакції здійсняються Конференцією. Рішення Конференції про внесення змін до Статуту або затвердження нової редакції Статуту вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало більш ніж присутніх на засіданні Конференції делегатів. Зміни до Статуту підлягають державній реєстрації в порядку і строки згідно вимог чинного законодавства України.
Вподальшому, на ХХ позачерговій Конференції ГО “Одеська обласна організація автомобілістів” від 21.05.2021 затверджено нову редакцію Статуту організації (т.2, а.с. 128-133). 
У п.п 1.2., 6.1., 6.6., 8.1., 8.2., 8.3. Статуту відповідача у редакції 2021 року містяться аналогічні положення, як у Статуті 2016 року, зокрема щодо того, що відповідач є самостійною юридичною особою, є власником майна та зміни до Статуту вносяться Конференцією. 
З огляду на наявність затверджених Статутів ГО “Одеська обласна організація автомобілістів” у редакції 2016 та 2021 років, які наразі є чинними та позивачем або будь-якою іншою особою не оскаржувались, та які містять положення майже ідентичних до тих, які викладені у Статуті 2008 року, який оскаржує позивача, зокрема щодо самостійності юридичної особи, наявності у власності майна та внесення змін та доповнень до Статуту без погодження з позивачем, колегія суддів вважає, що рішення про визнання недійним Статуту відповідача від 2008 року не призведе до поновлення порушеного права позивача, оскільки наразі діє редакція Статуту відповідача, що містить аналогічні положення, з якими фактично не погоджується позивач. 
Обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 06.04.2021 у справі №910/10011/19 (пункт 99), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 (пункт 6.56), від 25.01.2022 у справі № 143/591/20 (пункт 8.46), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155)), від 06.07.2022 у справі №914/2618/16 (Провадження № 12-25гс21).
З урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що у даному випадку обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не є ефективним та не призведе до його поновлення, оскільки не породить жодних правових наслідків.
Відтак, з огляду на те, що даний спосіб є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах, позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.
Щодо поданої відповідачем під час розгляду справи у суді першої інстанції заяви про застосування наслідків спливу строків позовної давності, колегія суддів  зазначає таке.
Позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). 
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Згідно з ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. 
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач
З огляду на наведене, прийняття судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, у колегії суддів відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин строків позовної давності. 
Згідно з статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. 
По справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Згідно з ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення скасуванню в частині задоволених позовних вимог із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову в частині визнання недійсним та скасування рішення ХV (позачергової) конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів, оформлене Протоколом від 26.09.2008 про внесення змін до Статуту Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів та визнання недійсним Статуту Громадської організації “Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів” в редакції від 2008 року, що була затверджена Протоколом XV (позачергової) конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів від 26.09.2008.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281-284  Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити. 
Рішення Господарського суду Одеської області від 29.06.2022 по справі №916/2715/21 в частині визнання недійсним та скасування рішення ХV (позачергової) конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів, оформлене Протоколом від 26.09.2008 про внесення змін до Статуту Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів та визнання недійсним Статуту Громадської організації “Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів” в редакції від 2008 року, що була затверджена Протоколом XV (позачергової) конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів від 26.09.2008 – скасувати. 
У задоволенні позову про визнання недійсним та скасування рішення ХV (позачергової) конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів, оформлене Протоколом від 26.09.2008 про внесення змін до Статуту Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів та про визнання недійсним Статуту Громадської організації “Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів” в редакції від 2008 року, що була затверджена Протоколом XV (позачергової) конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів від 26.09.2008 – відмовити.
Стягнути з Громадської організації “Всеукраїнська спілка автомобілістів” на користь Громадської організації “Одеська обласна організація автомобілістів” 6810 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених     Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено та підписано 20.03.2023.

Головуючий суддя                                                                      Аленін О.Ю.

Суддя                                                                                  Богатир К.В.

Суддя                                                                                   Філінюк І.Г.