КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
справа № 759/9359/22                                                                        Головуючий у суді І інстанції: Ул'яновська О. В.
 
провадження № 22-ц/824/1907/2023                                                        Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
07 лютого 2023 року                                                                                                      м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді: Сушко Л.П.,
суддів: Олійника В.І., Сліпченка О.І.,
секретар судового засідання: Гайдаєнко В.С.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2022 року та на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2022 року представник позивача звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, просила суд визнати право власності на нерухомі об`єкти які успадкувала від померлого ОСОБА_3 як дружина. Позов обгрунтовував тим, що від шлюбу подружжя спільних дітей не мало. Померлий від попереднього шлюбу мав доньку ОСОБА_2 , яка є відповідачем по справі. Постановою приватного нотаріуса КМНО Кравченко І.О. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину та право на шлюбну половину пережившого подружжя у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності спадкодавця на спірне майно.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
У жовтні 2022 року представник відповідача звернувся до суду із заявою про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 185 500 грн 00 коп., обгрунтовуючи її тим, що при розгляді справи його довіритель понесла судові витрати, тому відповідно до норм ЦПК України просила заяву задовольнити (а.с. 139-141 т.2).
Додатковим рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2022 року заяву представника відповідача про стягнення судових витрат на правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі у розмірі 75 888 грн 75 коп. У решті заяви відмовлено.
Не погоджуючись з вказаними рішеннями, ОСОБА_1 подала апеляційні скарги, в яких просила їх скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовувала тим, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 05 вересня 1984 року по день смерті останнього. Відповідно до рішення Харківського районного суду м. Києва від 26 вересня 1997 року було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та спадкодавцем ОСОБА_3 , однак вказує, що розірвання шлюбу у органах РАЦС зареєстровано не було. А тому вважає, що відповідно до вимог ст. 44 КпШС УРСС шлюб позивача та спадкодавця тривав до моменту смерті останнього та не був розірваний.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, посилається на те, що суд першої інстанції хибно встановив, що підставою для відмови заявнику у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, є пропуск строку для прийняття спадщини, встановленого законодавством, оскільки нотаріус такої підстави відмови не зазначав, а також те, що позивач не спадкує за заповітом.
Вказує, що суд першої інстанції неправильно визначив предмет спірних правовідносин, а отже не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню.
Доводи апеляційної скарги на додаткове рішення суду першої інстанції, обгрунтовувала тим, що адвокат Новак А.І. не є членом адвокатського об`єднаня "Міллер" і виступає в даній справі як представник відповідача на підставі ордеру самозайнятої особи. Відповідно до умови договору про надання правничої допомоги між відповідачем та адвокатським об`єднанням на нього не поширюються. Вказує, що договір між відповідачем та безпосередньо самозайнятим адвокатом Новак А.І. суду не надавалось.
Вважає, що складання відзиву на позовну заяву обсягом шість з половиною аркушів, з яких лише чотири це власне обгрунтування заперечень проти вимог позивача не може потребувати семи годин часу, а тому цей строк істотно завищений.
Також зазначає, що суд не повідомляв сторону позивача про день та час судового розгляду заяви відповідача про стягнення судових витрат, чим позбавив сторону позивача права надати свої заперечення.
19 грудня 2022 року на поштову адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив представника відповідача на апеляційну скаргу позивача на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2022 року, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.
09 січня 2023 року на поштову адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив представника відповідача на апеляційну скаргу позивача на додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2022 року, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, додаткове рішення суду першої інстанції без змін.
23 січня 2023 року на поштову адресу Київського апеляційного суду надійшли пояснення ОСОБА_1 на відзиви на апеляційні скарги. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Вирішуючи даний спір, і відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивач не звернувся до суду з вимогою про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини, хоча з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії чітко вбачаються перешкоди в оформленні спадкових прав позивача у нотаріальному порядку саме у зв`язку із пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини, а тому позивачем обрано неправильний спосіб захисту свого порушеного права.
Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що витрати на професійну правничу допомогу на задоволену суму є співмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1217, 1223 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.
Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.
Встановлено, що відповідно до Свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер (а.с. 11).
Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі 20.12.2021 року приватним нотаріусом здійснено реєстрацію спадкової справи, спадкодавцем за яким є ОСОБА_3 (а.с. 12).
Спадкоємцями є позивач - дружина спадкодавця ОСОБА_1 та відповідач - дочка спадкодавця ОСОБА_2 (а.с. 206).
28.07.2022 року за № 12/02-31 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу винесено постанову про відмову ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 44 зв.). А також нотаріусом зазначено про необхідність надати правовстановлюючі документи.
Щодо оформлення спадщини Пунктом 3 Постанови установлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.
Перебіг відповідного строку за вже відкритою спадщиною було зупинено з 06 березня 2022 р. (включно), в день набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 р. № 209 «Деякі питання державної реєстрації в умовах воєнного стану та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 164», якою Постанову було доповнено пунктом 3. З урахуванням останніх змін пунктом 3 Постанови встановлено граничний строк зупинення перебігу такого строку - 4 місяці.
Згідно з діючим законодавством України (п.1 статті 1298 Закон України «Про нотаріат») отримання свідоцтва про право на спадщину можливе лише після спливу строку для прийняття спадщини й ніяк інакше. Спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Строк для прийняття спадщини в умовах довоєнного стану сплив би 13 червня 2022 року. Тому, починаючи з 14 червня 2022 року та після надання усіх необхідних документів, які підтверджують право власності померлого на спадкове майно, можна було би видавати свідоцтва про право на спадщину.
24 лютого 2022 року було оголошено воєнний стан, а 28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України була прийнята Постанова №164 «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану».
Строк для прийняття спадщини зупинився і з урахуванням останніх змін пунктом 3 Постанови встановлено граничний строк зупинення перебігу такого строку - 4 місяці. Таким чином, для спадщини, 6-місячний строк для прийняття якої не сплинув до набрання чинності пунктом 3 Постанови або яка відкрилася під час дії воєнного станку, строк для прийняття (відмови від) спадщину становитиме 10 місяців.
Тому видати свідоцтво про право на спадщину сьогодні неможливо і стане можливим лише після спливу залишку строку для прийняття спадщини, тобто після 13 жовтня 2022 року (а.с. 44 зв.).
Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко І.О. від 15 вересня 2022 року № 18/02-21 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частку у майні подружжя, набутого у період зареєстрованого шлюбу, а саме - на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0980 га, кадастровий № 8000000000:75:670:0244, яка надана для садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , виходячи з наступного.
Земельна ділянка площею 0,0980 га, кадастровий №8000000000:75:670:0244, що знаходиться: АДРЕСА_1 (с/т « ІНФОРМАЦІЯ_3 »), була приватизована ОСОБА_3 в 1998 році.
Земельна ділянка була передана у приватну власність ОСОБА_3 на підставі рішення Київської міської ради від 07 липня 1998 року №66/13.
Право власності на цю земельну ділянку підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю ІV-КВ N9145877, виданим 29 грудня 1998 року Київською міською радою. Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №75-2-00203.
Право власності на земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04 липня 2022 року, номер запису про право власності: 47233945, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2606533980000.
Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-0000494372022 земельна ділянка відноситься до категорії земель - Землі сільськогосподарського призначення, вид використання - для ведення садівництва.
Нотаріусу не надані документи, які підтверджують право власності померлого на садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (с/т « ІНФОРМАЦІЯ_3 »).
З наданих нотаріусу документів усматрюється, що земельна ділянка є особистою власністю померлого, а не спільною власністю подружжя. Земельна ділянка отримана ОСОБА_3 у порядку реалізації права на приватизацію, тому видача свідоцтва про право власності на 1/2 частку в спільному сумісному майні подружжя, а саме на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0980 га, кадастровий №8000000000:75:670:0244, яка надана для садівництва, на ім`я ОСОБА_1 суперечить законодавству України (а.с. 162-163 том 1).
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог. Крім того суд апеляційної інстанції зауважує, що строк прийняття спадщини закінчується 13 жовтня 2022 року. Тільки після цього строку та подання спадкоємцями правовстановлюючих документів нотаріус вправі видати свідоцтво про право на спадщину.
В суді апеляційної інстанції встановлено, що після 13 жовтня 2022 року позивач до нотаріуса з заявами про видачу свідоцтв не зверталась.
Отже суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги заявлені передчасно, що не позбавляє позивача вирішити питання в позасудовому порядку.
Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду є хибними, оскільки суд зазначив, що підставою для відмови заявнику у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, є пропуск строку для прийняття спадщини, встановленого законодавством, колегія суддів відхиляє, оскільки зі змісту постанови приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 28 липня 2022 року № 12/02/31, вбачається, що видати свідоцтво про право на спадщину, стане можливим лише після спливу залишку строку для прийняття спадщини, тобто після 13.10.2022 року.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в матеріалах спадкової справи наявні дві постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 липня 2022 року та від 15 вересня 2022 року, а тому не аналізував підстави другої відмови та не надав їм жодної правової оцінки, колегія суддів відхиляє, оскільки суд апеляційної інстанції дослідив в повному обсязі всі докази наявні в матеріалах справи з`ясував обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що спадкове право позивача не було порушено відповідачем.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст.1269, 1272 ЦК України.
Щодо додаткового рішення суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що витрати відповідача на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню частково у розмірі 75 888 грн 75 коп., оскільки саме на цю суму підтверджується доказами надання адвокатом правничих послуг у даній справі, а заява про їх відшкодування і розрахунок були надані у строк, визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Встановлено, що у жовтні 2022 року представник відповідача звернувся до суду із заявою про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 185500 грн 00 коп., обгрунтовуючи її тим, що при розгляді справи його довіритель понесла судові витрати, тому відповідно до норм ЦПК України просить заяву задовольнити (а. с. 139-141, т. 2).
Позивач не подала заперечення проти постановлення додаткового рішення про стягнення судових витрат, згідно опису вкладення та фіскального чеку, заява направлена 11.10.2022 року (а.с. 142-144, т. 2).
До заяви представник відповідача додав копії: договору №878/3/05-09-2022 від 05.09.2022 року, додаткової угоди №1 до договору №878/3/05-09-2022 від 05.09.2022 року, акт надання послуг № 377 від 07.10.2022 року, де зазначено найменування робіт, послуг, кількість годин, ціна, сума (а.с. 145-155 т. 2).
Відповідно до додаткової угоди №1 до договору №878/3/05-09-2022 від 05.09.2022 року вбачається, що між сторонами встановлено вартість однієї години роботи у розмірі 6135 грн 00 коп. (а.с. 153-154, т. 2) та акту надання послуг за №377 від 07.10.2022 року:
- додатковий аналіз матеріалів справи та надання клієнтом документів, визначення стратегії у справі - 2 год. сума 12390 грн 00 коп.;
- підготовка відзиву на позовну заяву - 7 год. сума 43365 грн 00 коп.;
- підготовка зустрічної позовної заяви (+ коригування та повторна подача) - 5,5 год. сума 34072 грн 50 коп.;
- участь у судовому засіданні 21.09.2022 - 2,5 год. суму 15487 грн 50 коп.;
- підготовка адвокатського запиту до Укрпошти - 1,5 год. сума 9292 грн 50 коп.;
- підготовка актів опитування свідків - 6 год. сума 37170 грн 00 коп.;
- підготовка заяви про виклик свідків - 1,5 год. сума 9292 грн 50 коп.;
- підготовка клопотання про долучення доказів - 2 год. сума 12390 грн 00 коп.;
- участь у судовому засіданні 06.10.2022 - 2 год. сума 12390 грн 00 коп..
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, що пов`язані з розглядом справи, належать витрати 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має врахувати: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст.141 ЦПК України).
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.
Доводи апеляційної скарги про те, що Новак А.І. не є членом адвокатського об`єднання "Міллер" і виступає в даній справі як представник відповідача на підставі ордеру самозайнятої особи, колегія суддів відхиляє та вважає надуманими, оскільки з вказаного ордеру вбачається, що адвокат Новак А.І., діє в інтересах ОСОБА_2 на підставі договору про надання правової допомоги № 878/305-09-2022 від 05 вересня 2022 року (а.с. 188 т. 1), з вказаного договору вбачається, що він укладений між адвокатським об`єднанням "Міллер" та ОСОБА_2 ..
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не повідомляв сторону про день та час судового розгляду заяви відповідача про стягнення судових витрат, колегія суддів відхиляє, оскільки позивач мав можливість надати до суду першої інстанції свої заперечував проти зазначеного у відзиві відповідача на позовну заяву щодо розміру витрат які відповідач планував понести та самої заяви щодо розподілу судових витрат, однак такі заперечення до суду не надходили, а також не заявляв клопотання про зменшення розміру таких витрат.
Інші доводи апеляційної скарги апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки суд першої інстанції вірно визначився із розрахунком судових витрат під час ухвалення додаткового рішення.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про ухвалення додаткового рішення та про часткове задоволення заяви та вірно керувався положеннями ст. 141 ЦПК України.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, рішення суду та додаткове рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не можуть бути скасовані з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2022 року залишити без змін.
Додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
Повний текст постанови складено «10» лютого 2023 року.
 
Головуючий суддя                                                                Л.П. Сушко 

Судді                                                                                       О.І. Сліпченко 

                                                                                                В.І. Олійник