УХВАЛА
16 лютого 2023 року 
м. Київ
справа № 380/4112/22
адміністративне провадження № К/990/3975/23 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року у справі № 380/4112/22 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, за участю третьої особи - Природного заповідника «Розточчя», про визнання протиправним та скасування наказу та протоколу, 
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Міністерства освіти і науки України (далі - відповідач, МОУ), в якому просив:
- визнати протиправним і скасувати наказ Міністерства освіти і науки України «Про оголошення конкурсного відбору керівника Природного заповідника «Розточчя»» № 488-к від 03.12.2021; 
- визнати протиправним і скасувати протокол Комісії з проведення конкурсного відбору керівника Природного заповідника «Розточчя» від 23.12.2021; 
- поновити його на посаді директора Природного заповідника «Розточчя»; 
- стягнути з Природного заповідника «Розточчя» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 14.02.2022 по час ухвалення судового рішення.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2022 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року, позов задоволено частково:
- стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у розмірі 670 632 грн 40 копійок. 
- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду від 20 січня 2023 року повернуто касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року у справі № 380/4112/22.
03 лютого 2023 року до Суду повторно надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року у справі № 380/4112/22.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіряючи касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону, Суд дійшов висновку про наявність підстав для її повернення з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У касаційній скарзі скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що судами попередніх інстанцій не було враховано правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 12.02.2020 щодо застосування частини третьої статті 21, частини першої статті 23 та частини першої статті 39-1 КЗпП України, а саме: що «Продовження трудових правовідносин, тобто вихід працівника на роботу наступного дня після закінчення строкового трудового договору, допуск його до роботи є юридичним фактом, у силу якого строковий трудовий договір набуває характеру безстрокового, укладеного на невизначений строк. Однак такі наслідки не настають, якщо хоча б одна із сторін вимагає припинення трудових правовідносин. Вимога власника оформлюється наказом про звільнення, записом у трудовій книжці і пропозицією отримати трудову книжку та розрахунок по заробітній платі».
Суд зазначає, що в разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких має місце однакове правове регулювання спірних правовідносин.
Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.
Так, при встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, як на підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.
У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно - правових актів. 
Суд критично оцінює доводи скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладених у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №761/34471/16-ц, оскільки вони прийняті не в порядку адміністративного судочинства, а скаржник не обґрунтував однакового правового регулювання спірних правовідносин. Водночас Судом установлено, що у справі № 761/34471/16-ц предмет спору та обставини справи не є подібними до цієї справи.
Суд зауважує, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їхнього застосування.
З урахуванням викладеного, Суд дійшов висновку, що скаржником не обґрунтовано наявності правових підстав для оскарження судового рішення на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
У касаційній скарзі скаржник також посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування:
- частини першої статті 39-1 КЗпП України, частин п`ятої та шостої статті 36 КЗпП України, а саме: чи продовжується дія трудового договору у разі зміни підпорядкованості підприємства та чи застосовується частина перша статті 39-1 КЗпП України за вказаних обставин;
- абзацу 2 пункту 4 Порядку проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2008 року № 777, а саме: чи може бути оголошено та проведено конкурсний відбір керівника суб`єкта господарювання, а також призначено переможця цього конкурсу на відповідну посаду, якщо ця посада не є вільною.
Суд зазначає, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, тощо), а також значення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.
Водночас скаржником не наведено обґрунтування яким чином надання Верховним Судом висновку щодо застосування частини першої статті 39-1 КЗпП України, частин п`ятої та шостої статті 36 КЗпП України, а саме: чи продовжується дія трудового договору у разі зміни підпорядкованості підприємства та чи застосовується частина перша статті 39-1 КЗпП України за вказаних обставин впливає на правомірність наказу Міністерства освіти і науки України «Про оголошення конкурсного відбору керівника Природного заповідника «Розточчя»» № 488-к від 03.12.2021 та протоколу Комісії з проведення конкурсного відбору керівника Природного заповідника «Розточчя» від 23.12.2021, яким визначено переможця цього конкурсного відбору.
Суд також не приймає до уваги посилання скаржника на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування абзацу 2 пункту 4 Порядку проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2008 року № 777 у зазначеному скаржником контексті, оскільки цією нормою врегульовано питання строків оприлюднення оголошення про проведення конкурсного відбору на посаду керівника підприємства, та результатів цього конкурсного відбору, а тому формування правового висновку чи може бути оголошено та проведено конкурсний відбір керівника суб`єкта господарювання, а також призначено переможця цього конкурсу на відповідну посаду, якщо ця посада не є вільною не вбачається за можливе.
Таким чином, за встановлених обставин, Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено наявності підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Судом установлено, що доводи касаційної скарги фактично зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами попередніх інстанцій з посиланням на постанови Верховного Суду, однак без належного обґрунтування підпунктів частини четвертої статті 328 КАС України, що суперечить вимогам статті 330 КАС України та унеможливлює вирішення Судом питання про відкриття касаційного провадження.
Таким чином, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник не виклав передбачених статтею 328 КАС України підстав, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої   статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
З огляду на зазначене, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження Судом не вирішується.
Керуючись статтями 248, 328, 332, 334, 341, 353 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року у справі № 380/4112/22 повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя:                                                                                                  О.Р. Радишевська