Постанова                                         
Іменем України
 
23 лютого 2023 року 
м. Київ
 
справа № 824/32/22
провадження № 61-10716ав22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого судді - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Яремка В. В., 
за участю секретаря судового засідання: Карамшука Д. О., 
                                  
учасники справи: 
позивачв арбітражному спорі (заявник, стягувач) - BRV TRAIDE s.r.o. (Словацька Республіка),
відповідач в арбітражному спорі (боржник) - Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Україна),
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»                    на ухвалу Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року у складі судді Левенця Б. Б., та за апеляційними скаргами Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», BRV TRAIDE s.r.o. (Словацька Республіка) на ухвалу Київського апеляційного суду від 14 листопада 2022 року про ухвалення додаткового рішення у складі судді Левенця Б. Б., у справі за заявою BRV TRAIDE s.r.o. (Словацька Республіка) про визнання і надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 20 грудня 2021 року у справі № 156/2021 за позовом BRV TRAIDE s.r.o. (Словацька Республіка) до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення заборгованості, трьох відсотків річних, витрат із сплати судового збору та витрат на правову допомогу,
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог заяви про надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 20 грудня 2021 року у справі № 156/2021
 
Рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України (далі - МКАС при ТПП України) від 20 грудня 2021 року у справі № 156/2021 стягнуто з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - ДП «НАЕК «Енергоатом») на користь товариства BRV TRAIDEs.r.o. (Словацька Республіка) 58 278,84 Євро заборгованості, 847,84 Євро - три проценти річних, нарахованих за період із                  27 травня 2021 року до 19 листопада 2021 року, 4 218,45 Євро - витрати                   з арбітражного збору, 3 000,00 Євро -витрати на правову допомогу, а разом                   66 345,13 Євро, а також три проценти річних, що нараховуються на несплачену суму заборгованості кожного дня, починаючи з 20 листопада 2021 року, до моменту сплати суми заборгованості у повному обсязі за наступною формулою: сума заборгованості ? 3 %: на кількість днів у відповідному році (365/366) ? на кількість днів прострочення. Відмовлено у задоволенні вимоги про стягнення трьох процентів річних у сумі 402,35 Євро у зв`язку з її необґрунтованістю                           з покладенням на позивача арбітражного збору у сумі 28,88 Євро.
 
07 лютого 2022 року товариством BRV TRAIDEs.r.o. (Словацька Республіка) подано до суду заяву про визнання та надання дозволу на виконання рішення МКАС при ТПП України від 20 грудня 2021 року у справі № 156/2021.
 
Свої вимоги товариство ВRV TRAIDEs.r.o. (Словацька Республіка) обґрунтовувала тим, що рішення МКАС при ТПП України від 20 грудня 2021 року у справі                   № 156/2021 набрало законної сили з дня його винесення, є остаточним та підлягає негайному виконанню. Рішення МКАС при ТПП України не оскаржувалось.             ДП «НАЕК «Енергоатом» не зверталося до суду із заявою про добровільне виконання рішення та ігнорує його виконання.
 
Враховуючи викладене, товариство BRV TRAIDEs.r.o. (Словацька Республіка) просило визнати і надати дозвіл на виконання рішення МКАС при ТПП України              від 20 грудня 2021 року у справі № 156/2021, видати виконавчий лист на примусове виконання рішення МКАС при ТПП України про стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь BRV TRAIDEs.r.o. (Словацька Республіка) 58 278,84 Євро заборгованості, 847,84 Євро - три відсотки річних, нарахованих за період із             27 травня 2021 року до 19 листопада 2021 року, 4 218,45 Євро - витрати                             з арбітражного збору, 3 000,00 Євро - витрати на правову допомогу, а разом                  66 345,13 Євро, а також три проценти річних, що нараховуються на несплачену суму заборгованості кожного дня, починаючи з 20 листопада 2021 року, до моменту сплати суми заборгованості у повному обсязі за наступною формулою: сума заборгованості ? 3 % : на кількість днів у відповідному році (365/366) ? на кількість днів прострочення. Крім того, стягнути з ДП «НАЕК «Енергоатом» судові витрати, пов`язані з розглядом справи  у розмірі 1 240,50 грн та 11 300,00 Євро витрат на професійну правничу допомогу.
 
Короткий зміст рішень суду першої інстанції
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року заяву товариства BRV TRAIDEs.r.o. (Словацька Республіка) задоволено.
 
Визнано і надано дозвіл на виконання рішення МКАС при ТПП України                             від 20 грудня 2021 року у справі № 156/2021 за позовом товариства BRV TRAIDEs.r.o. (Словацька Республіка) до ДП «НАЕК «Енергоатом»про стягнення заборгованості.
 
Видано виконавчий лист на виконання рішення МКАС при ТПП України                            від 20 грудня 2021 року у справі № 156/2021 за позовом BRVTRAIDE s.r.o. (Словацька Республіка) до ДП «НАЕК «Енергоатом» про стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь BRV TRAIDEs.r.o. (Словацька Республіка) 58 278,84 Євро заборгованості, 847,84 Євро - три відсотки річних, нарахованих за період                       із 27 травня 2021 року до 19 листопада 2021 року, 4 218,45 Євро - витрати                            з арбітражного збору, 3 000,00 Євро - витрати на правову допомогу, а разом                 66 345,13 Євро, а також три проценти річних, що нараховуються на несплачену суму заборгованості кожного дня, починаючи з 20 листопада 2021 року, до моменту сплати суми заборгованості у повному обсязі за наступною формулою: сума заборгованості ? 3 % : на кількість днів у відповідному році (365/366) ? на кількість днів прострочення.
 
Стягнуто з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь BRV TRAIDE s.r.o. (Словацька Республіка) 1 240,50 грн судового збору, сплаченого за подання заяви про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу.
 
Задовольняючи заяву, суд виходив із того, що арбітражна угода не визнана недійсною; сторін належним чином повідомлено про призначення арбітрів та про арбітражний розгляд; рішення не суперечить арбітражній угоді; склад міжнародного комерційного арбітражу та арбітражна процедура відповідали угоді сторін; рішення набуло статусу обов`язкового для сторін. Рішення МКАС при ТПП України не суперечить публічному порядку України. 
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2022 року заяву товариства BRV TRAIDEs.r.o. (Словацька Республіка) задоволено частково.
 
Стягнуто з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь BRV TRAIDE s.r.o. (Словацька Республіка) 1 500,00 Євро витрат на правничу допомогу за подання заяви про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу.
 
Частково задовольняючи заяву, суд виходив із того, що заявником не наведено опису проведених робіт та витраченого часу, що не дозволяє визначити обґрунтованість заявлених позивачем витрати на правову допомогу. Заява не потребувала значних зусиль у її підготовці, оскільки фактично повторює зміст рішення арбітражного суду та норм процесуального права, з посиланням на які заявник просив заяву задовольнити, а тому справа не є справою значної складності і не потребувала значних професійних зусиль у доведенні обставин, про які йдеться у заяві.
 
Суд погодився з запереченнями і доводами боржника про те, що заявлена до відшкодування сума витрат на правничу допомогу є завищеною, оскільки такий розмір не відповідає складності справи, наданому адвокатом обсягом послуг у суді та не відповідає критерію розумності. Суд визнав співмірним відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1 500,00 Євро зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді. 
 
Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційних скарг та позиції учасників справи
 
У жовтні 2022 року ДП «НАЕК «Енергоатом» подано апеляційну скаргу на ухвалу Київського апеляційної суду від 03 жовтня 2022 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та постановити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про надання дозволу на виконання рішення МКАС при ТПП України, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначає, що                 в арбітражній угоді не обумовлено застережень про можливість передачі на розгляд Міжнародного комерційного арбітражного суду спорів щодо виконання договорів про публічні закупівлі. Задоволення заяви порушує публічний порядок України, оскільки загрожує безпеці та економіці України, фактично буде надано дозвіл на стягнення коштів у розмірі 435 265,02 Євро з підприємства, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави Україна, та матиме наслідок належного забезпечення оплати заробітної плати працівникам, можливості доведення підприємства до банкрутства, впливу на належне забезпечення безпечної експлуатації та підвищення ефективності роботи атомних електростанцій, безперебійного електропостачання суб`єктів господарювання та населення, зокрема в зимовий період, a також постійної готовності України до швидких ефективних дій у разі виникнення аварій на підприємствах атомної енергетики. 
 
У листопаді 2022 року представник товариства BRV TRAIDE s.r.o. (Словацька Республіка) - адвокат Іваненко М. А. подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що договір, укладений між сторонами є цивільно-правовим, оскільки стосується питань оплати за контрактом, а отже, спір міг бути переданий на розгляд МКАС при ТПП України. Боржник сам включив до змісту укладеного контракту арбітражну угоду, виконуваність якої тепер заперечує. Боржник помилково тлумачить публічний порядок. На його думку лише той факт, що боржник є державним підприємством, робить неможливим стягнення з нього боргу, інакше це призведе до банкрутства. 
 
У грудні 2022 року представник товариства BRV TRAIDE s.r.o. (Словацька Республіка) - адвокат Іваненко М. А. подав апеляційну скаргу на ухвалу Київського апеляційної суду від 14 листопада 2022 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та постановити нове рішення про стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом» 8 000,00 Євро витрат на правничу допомогу, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначає, що суд не застосував статтю 141 ЦПК України і не надав оцінку поведінці сторін. Суд не врахував намагання стягувача врегулювати спір у позасудовому порядку та недобросовісну поведінку боржника, який зловживає правами. 
 
На супровід справи представники витратили понад 90 годин. В обсяг входили усі послуги з представництва, у тому числі аналіз судової практики, підготовка документів, роз`яснення Клієнту тих чи інших питань щодо судового розгляду, оскарження ухвали про зупинення провадження в апеляційному порядку тощо.
 
Суд помилково прийняв до уваги докази, подані боржником без надання доказів їх направлення іншій стороні. Відсутність клопотання про зменшення судових витрат, підписаного особою, повноваження якої належним чином підтверджено, виключало можливість їх зменшення судом. 
 
Навіть якщо прийняти до уваги кількість витраченого часу, стає очевидним, що визначена судом першої інстанції сума до стягнення є необґрунтовано низькою. Якщо виходити із присудженої судом суми 1 500 Євро, погодинна ставка представників становить до 17 Євро. Такий розмір є абсолютно неринковим для спорів цієї категорії. 
 
У грудні 2022 року ДП «НАЕК «Енергоатом» також подано апеляційну скаргу на ухвалу Київського апеляційної суду від 14 листопада 2022 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та постановити нове рішення про відмову                 у задоволенні заяви товариства BRV TRAIDE s.r.o. (Словацька Республіка) про ухвалення додаткового рішення, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначає, що боржник є суб`єктом господарювання                        у державному секторі економіки і будь-які витрати мають бути обґрунтовані. Станом на сьогоднішній день ДП «НАЕК «Енергоатом» фактично працює в кризових умовах та обмеженості ресурсів, серед іншого, загальновідома ситуація                                   з окупацією м. Енергодар та безпосередньо Запорізької АЕС. 
 
22 лютого 2023 року представник ДП «НАЕК «Енергоатом» - Мітічкін А. С. подав до суду відзив на апеляційну скаргу представника BRV TRAIDE s.r.o. (Словацька Республіка) на ухвалу Київського апеляційної суду від 14 листопада 2022 року. 
 
Позиція осіб, які брали участь у розгляді справи.
 
В судовому засіданні представник ДП «НАЕК «Енергоатом» - Мітічкін А. С. підтримав апеляційні скарги, просив їх задовольнити.
 
Представник BRV TRAIDEs.r.o. (Словацька Республіка) - Іваненко М. А. 20 лютого 2023 року подав до суду заяву у якій просив проводити розгляд справи за відсутності представника стягувача. 
 
Суд, порадившись на місці, керуючись статтею 372 ЦПК України, ухвалив проводити розгляд справи за відсутності представника стягувача.  
 
Позиція Верховного Суду як суду апеляційної інстанції щодо законності ухвали про визнання та надання дозволу на виконання рішення МКАС при ТПП України
 
Частиною другою статті 24 ЦПК Українипередбачено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.
 
Зазначене кореспондується із положенням частини другої статті 351 ЦПК України, якою врегульовано перелік судів апеляційної інстанції.
 
Частиною першою статті 367 ЦПК Українивизначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Вивчивши матеріали справи, заслухавши представника боржника, який з`явився                  у судове засідання, перевіривши доводи апеляційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
25 вересня 2020 року між ДП «НАЕК «Енергоатом» (покупець) та товариством      BRVTRAIDE s.r.o. (Словацька Республіка) (постачальник) укладений контракт № 53-129-01-20-02173, за яким постачальник зобов`язався поставити, а покупець прийняти і оплатити продукцію відповідно до Технічної Специфікації, яка викладена у Додатку № 2 до контракту та сплатити обумовлену контрактом суму -                            58 278,84 Євро.
 
Згідно з пунктами 9.1 - 9.4 розділу ІХ контракту від 25 вересня 2020 року № 53-129-01-20-02173, у випадку виникнення спорів або розбіжностей сторони зобов`язуються вирішувати їх шляхом переговорів та взаємних консультацій. Усі неврегульовані за контрактом спори передаються заінтересованою стороною на розгляд МКАС при ТПП України відповідно до Регламенту цього суду,                                   з дотриманням претензійного порядку врегулювання спору. Місцезнаходження арбітражного суду - м. Київ, Україна. Право, що підлягає застосуванню - матеріальне право України, мова діловодства та арбітражного судочинства - українська. Рішення арбітражного суду є остаточним та обов`язковим для виконання сторонами контракту.
 
Оскільки ДП «НАЕК «Енергоатом» станом на 26 травня 2021 року не сплатило вартість поставленого товару в розмірі 58 278,84 Євро, BRV TRAIDE s.r.o. (Словацька Республіка) звернувся до МКАС при ТПП України із позовною заявою.
 
Рішенням МКАС при ТПП України від 20 грудня 2021 року у справі № 156/2021 стягнуто з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь BRV TRAIDEs.r.o. (Словацька Республіка) 58 278,84 Євро - заборгованості, 847,84 Євро - три відсотки річних, нарахованих за період із 27 травня 2021 року до 19 листопада 2021 року,                             4 218,45 Євро - витрати з арбітражного збору, 3 000,00 Євро - витрати на правову допомогу, а разом 66 345,13 Євро, а також три проценти річних, що нараховуються на несплачену суму заборгованості кожного дня, починаючи з 20 листопада                  2021 року, до моменту сплати суми заборгованості у повному обсязі за наступною формулою: сума заборгованості ? 3 % : на кількість днів у відповідному році (365/366) ? на кількість днів прострочення. Відмовлено у задоволенні позовної вимоги про стягнення трьох процентів річних у сумі 402,35 Євро у зв`язку з її необґрунтованістю з покладенням на позивача арбітражного збору у сумі                   28,88 Євро.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд як суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права
 
Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи               в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
 
Встановлено, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Щодо арбітрабельності спору 
 
Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов`язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36 Закону.
 
Визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу - це поширення законної сили такого рішення на територію України                   і застосування засобів примусового виконання в порядку, встановленому ЦПК України.
 
Відповідно до статті 474 ЦПК України рішення міжнародного комерційного арбітражу (якщо його місце знаходиться за межами України), незалежно від того,      в якій країні воно було винесено, визнається та виконується в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.
 
Згідно з частиною першою статті 479 ЦПК України за результатами розгляду заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу суд постановляє ухвалу про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу або про відмову у визнанні                          і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу за правилами, встановленими цим Кодексом для ухвалення рішення.
 
Відповідно до частини першої статті 482 ЦПК України надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо місце арбітражу знаходиться на території України, здійснюється судом у порядку, встановленому цією главою, з особливостями, передбаченими цією статтею.
 
Вирішуючи питання про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, суд не надає оцінку правильності цього рішення по суті вирішення спору, а перевіряє лише дотримання строків звернення із заявою, дотримання вимог процесуального закону щодо її форми і змісту та наявність обставин, які можуть бути підставою для відмови у визнанні та наданні дозволу на примусове виконання рішення.
 
Правовідносини щодо надання дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу врегулюванні статтею V Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року (Нью-Йорк), яка набула чинності для України 10 січня 1961 року (далі - Конвенція), статтею 9 Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності від 20 березня 1992 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року № 2889-ХІІ, та статтею 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», згідно з якими тягар доведення наявності підстав для відмови у визнанні та виконанні арбітражного рішення покладається на сторону, яка заперечує проти клопотання стягувача.                                  З урахуванням цих положень повинні застосовуватися положення статті 478 ЦПК України.
 
Згідно зі статтею 478 ЦПК України та статтею 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» суд відмовляє у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо: 1) на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть суду доказ того, що: а) одна із сторін в арбітражній угоді була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода                         є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки, - за законом держави, де рішення було винесено; або             б) сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або в) рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана    і виконана; або г) склад міжнародного комерційного арбітражу або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; або ґ) рішення ще не стало обов`язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято; або 2) якщо суд визнає, що: а) відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або б) визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.
 
У справі, яка переглядається, судом першої інстанції встановлено, що: арбітражна угода не визнана недійсною; боржника було належним чином сповіщено про призначення арбітра та про арбітражний розгляд; рішення не суперечить арбітражній угоді; склад міжнародного комерційного арбітражу та арбітражна процедура відповідали угоді сторін; рішення набуло статусу остаточного,                            є обов`язковим для сторін, не було скасовано та його виконання не зупинено судом.
 
Щодо доводів заявника про те, що спір не міг бути предметом арбітражного розгляду
 
У статті 2 Європейської конвенції про зовнішньоторговельний арбітраж 1961 року, ратифікованої указом Президії Верховної Ради Української РСР від 25 січня              1963 року, передбачено, що юридичні особи, які за застосованим до них національним законом розглядаються як юридичні особи публічного права, мають право укладати арбітражні угоди.
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 22 ГПК України спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, крім спорів про визнання недійсними актів, спорів про державну реєстрацію або облік прав на нерухоме майно, прав інтелектуальної власності, прав на фінансові інструменти,                а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі з урахуванням частини другої цієї статті.
 
За змістом абзацу другого частини другої статті 22 ГПК України цивільно-правові аспекти спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі, можуть бути передані на вирішення міжнародного комерційного арбітражу.
 
Закон України «Про міжнародний комерційний арбітраж» не містить прямої заборони щодо передачі на розгляд міжнародного комерційного арбітражу спорів, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов`язаних із публічними закупівлями.
 
Згідно з частиною першою статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Ці особливості випливають з мети Закону, якою є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
 
За змістом Закону України «Про публічні закупівлі» публічно-правовими                             є відносини з державного регулювання, контролю у сфері закупівель та громадського контролю, визначення загальних умов здійснення закупівель, їх видів, порядку проведення закупівель та процедур торгів, переговорних процедур, звітності про результати проведення закупівлі тощо.
 
На відміну від спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі з урахуванням частини другої статті 22 ГПК України, які мають публічно-правові аспекти і які підлягають розгляду лише                       у порядку господарського судочинства, цивільно-правові аспекти таких спорів можуть бути передані на вирішення міжнародного комерційного арбітражу.
 
Аналіз вказаних положень закону свідчить про те, що застосований законодавцем термін «цивільно-правові аспекти спорів» за своїм значенням та переслідуваною законодавцем метою по суті є різновидом саме цивільно-правового спору, який               у розглядуваному випадку виник на стадії виконання стороною договірного обов`язку зі сплати коштів за надані послуги.
 
Питання правових наслідків порушення зобов`язання, відповідальності за порушення зобов`язання врегульовані главою 51 розділу 1 книги п`ятої ЦК України.
 
Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що спори щодо виконання міжнародних договорів поставки підвідомчі арбітражним судам, оскільки при розмежуванні цивільно-правових (приватно-правових) та публічно-правових аспектів спорів визначальним є характер правовідносин між сторонами, якими в першому випадку є рівноправність сторін договору та їх статусу у таких відносинах, а в іншому - наявність в однієї із сторін договору публічних управлінських функцій.
 
Отже, за своєю правовою природою спір, який переданий сторонами у справі на вирішення комерційного арбітражного суду, є цивільно-правовим, оскільки стосується виконання укладеного цивільно-правового договору, а не виконання договору про закупівлі в розумінні Закону України «Про публічні закупівлі».
 
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що національним законодавством передбачена заборона передачі на розгляд міжнародного арбітражного суду спору, який виник між товариством BRV TRAIDE s.r.o. (Словацька Республіка) та               ДП «НАЕК «Енергоатом», є безпідставними та спростовуються висновками суду.
 
Щодо доводів апеляційної скарги про порушення публічного порядку
 
Відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини другої статті 478 ЦПК України суд відмовляє у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо суд визнає, що визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.
 
Доводи апеляційної скарги про те, що виконання рішення МКАС при ТПП України від 20 грудня 2021 року у справі № 156/2021 за позовом BRV TRAIDE s.r.o. (Словацька Республіка) до ДП «НАЕК «Енергоатом» порушить публічний порядок України, так як з державного підприємства, яке має стратегічне значення для економіки і національної безпеки держави, будуть стягнуті значні грошові кошти, що негативно вплине як на забезпечення надійності та ефективності роботи атомних електростанцій, так і на енергетичну галузь в цілому, є безпідставними                з огляду на таке.
 
Публічний порядок будь-якої країни включає фундаментальні принципи і засади правосуддя, моралі, які держава бажає захистити навіть тоді, коли це не має прямого стосунку до самої держави; правила, які забезпечують фундаментальні політичні, соціальні та економічні інтереси держави (правила про публічний порядок); обов`язок держави з дотримання своїх зобов`язань перед іншими державами та міжнародними організаціями. Це ті незмінні принципи, які виражають стабільність міжнародної системи, у тому числі суверенітет держави, невтручання у внутрішні справи держав, забезпечення територіальної цілісності тощо.
 
Застереження про порушення публічного порядку як підстава для скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу є механізмом, який закріплює пріоритет державних інтересів над приватними, охороняє суспільні відносини від негативних впливів на них. Тобто правова концепція публічного порядку існує для того, щоб захистити державу від іноземних арбітражних рішень, які порушують діючі в державі фундаментальні принципи справедливості і правосуддя. Ці положення покликані встановити правовий бар`єр на шляху рішень, ухвалених всупереч фундаментальним процесуальним і матеріально-правовим принципам, на яких тримається публічний порядок.
 
Згідно з частиною першою статті 47 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що застосовується до договору згідно з положеннями цього розділу, охоплює дійсність договору, тлумачення договору, права та обов`язки сторін, виконання договору, наслідки невиконання або неналежного виконання договору, припинення договору, наслідки недійсності договору, відступлення права вимоги та переведення боргу згідно з договором.
 
Застереження про публічний порядок у загальному вигляді сформульоване                         у міжнародних конвенціях. Зокрема, у статті 6 Конвенції ООН про право, що застосовується до міжнародної купівлі-продажу товарів, від 15 червня 1995 року встановлено, що в кожній із держав, які домовляються, застосування права, визначеного цією Конвенцією, може бути виключено з мотивів публічного порядку. Таке ж правило встановлене у статті 18 Конвенції ООН про право, що застосовується до договорів міжнародної купівлі-продажу товарів від 22 грудня 1986 року.
 
Основною метою застереження про публічний порядок у міжнародному праві                     є вирішення правових колізій різних країн.
 
Об`єктом застереження про публічний порядок є міжнародні приватноправові відносини, а предметом - незастосування іноземного права, яке обране для регулювання цивільно-правових відносин з іноземним елементом, якщо його застосування порушує публічний порядок держави. У цьому разі застереження про публічний порядок врегульовує самостійну сферу суспільних відносин, яка не залежить від сфери міждержавних відносин.
 
Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони            є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
 
З огляду на зазначене рішенням МКАС при ТПП від 20 грудня 2021 року у справі            № 156/2021 вирішено питання про стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь BRV TRAIDEs.r.o. (Словацька Республіка) грошових коштів у зв`язку                                      з невиконанням умов контракту, підписаного та погодженого сторонами, який                           є чинним та не визнавався недійсним у судовому порядку, а отже, є обов`язковим для сторін.
 
Рішення комерційного арбітражного суду не створює для боржника обов`язку сплатити за щось протизаконне, не свідчить про порушення бюджетного законодавства.Рішення стосується порядку виконання зобов`язань, які виникли між учасниками цієї справи на підставі укладеного ними контракту у сфері господарських правовідносин.
 
Обставини, встановлені рішенням МКАС при ТПП України не стосуються суспільних, економічних та соціальних основ Держави України, рішення ухвалено у спорі, передбаченому арбітражною угодою, та виключно щодо боржника як окремої юридичної особи та самостійного учасника господарського обороту, тому виконання зазначеного рішення не суперечить публічному порядку України, її незалежності, цілісності, самостійності та недоторканості, конституційним правам, свободам, гарантіям, а навпаки підтверджує існуючий правопорядок, за яким рішення міжнародних арбітражних інституцій визнаються на території України та підлягають виконанню, крім випадків, передбачених законом. 
 
Щодо ухвали суду про відшкодування витрат на правничу допомогу
 
Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).
 
За статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо,                    а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);                          3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором,    а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
 
Згідно із частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
 
Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
 
Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.
 
Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках:                          1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань                          з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди -                                у найближчий можливий строк.
 
До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
 
Договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах.
 
Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правової допомоги.
 
Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (стаття 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
 
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
 
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
 
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація  і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
 
Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
 
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
 
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю.           У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
 
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання               є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
 
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких необхідно розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.
 
Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого               2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
 
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
 
Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня    2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).
 
У постанові від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19 Верховний Суд зазначив, що: 1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; 3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті            в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити             з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди,             в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити                          у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18. При цьому договір про надання правової допомоги та подані на підтвердження його виконання докази, повинні бути пов`язаними з розглядом конкретної судової справи.
 
Відповідно до частин третьої, восьмої, дев`ятої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
 
У пункті 53 додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі                                      № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.
 
За змістом частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку                 з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.
 
Зазначене узгоджується з положенням частини першої статті 182 ЦПК України про те, що учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях,                       а також запереченнях проти заяв і клопотань при розгляді справи судом.
 
Отже, саме зацікавлена сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі                   № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) викладено правовий висновок про те, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність;                             3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
 
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду                       у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
 
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі                        № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
 
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених BRV Traide s.r.o. (Словацька Республіка) у зв`язку з розглядом цієї справи                             у Київському апеляційному суді представник заявника надав: ордер на надання правничої (правової) допомоги, договір № 29/04/21 про надання правової допомоги від 29 квітня 2021 року, укладений між АО «Конвента Лігал» та BRV TRAIDEs.r.o. (Словацька Республіка), та додаткову угоду № 7 до вказаного договору від 05 січня 2022 року.
 
Згідно з пунктом 2.1.1 додаткової угоди № 7 сторони домовились, що АО «Конвента Лігал» надає клієнту правову допомогу: представництво інтересів клієнта                           у Київському апеляційному суді щодо визнання та надання дозволу на виконання рішення МКАС при ТПП України від 20 грудня 2021 року у справі № 156/2021.
 
Згідно з пунктом 3.1 додаткової угоди № 7 сторони домовились, що загальна вартість послуг, передбачених пунктом 2.1.1 додаткової угоди, становить                  8 000,00 Євро та їх оплата здійснюється таким чином: 4 000,00 Євро сплачується шляхом передоплати до винесення ухвали Київського апеляційного суду за результатом розгляду справи, та решта 4 000,00 Євро сплачується клієнтом після винесення зазначеної ухвали Київського апеляційного суду.
 
Пунктом 3.3 додаткової угоди № 7 сторони передбачили, що гонорар сплачується на підставі відповідного рахунку, надісланого АО «Конвента Лігал» на адресу клієнта, протягом 5 днів з дня отримання рахунку. Сума до сплати визначається                 у гривні на підставі курсу НБУ на день виставлення рахунку. Оплата проводиться на банківський рахунок.

Водночас у заяві про ухвалення додаткового рішення адвокат Іваненко М. А. просив стягнути 8 000,00 Євро витрат на правничу допомогу та повідомляв, що відмовляється від стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 5 % від суми арбітражного рішення (гонорару успіху).
 
На підтвердження сплати стягувачем BRV TRAIDEs.r.o. (Словацька Республіка) за правничу допомогу 4 000 Євро на рахунок АО «Конвента Лігал» надано інвойс                від 09 лютого 2022 року № 116/02/22, витяг з рахунку, та акт приймання-передачі наданих послуг від 17 червня 2022 року.
 
В акті приймання-передачі наданих послуг від 17 червня 2022 року зазначено, що BRVTRAIDE s.r.o. (Словацька Республіка) надано правову допомогу:
- підготовка та направлення вимоги стосовно виконання рішення арбітражного суду;
- аналіз арбітражного рішення;
- повідомлення клієнта про процедуру розгляду заяви про визнання та надання дозволу на виконання рішення арбітражного суду;
- пошук та аналіз судової практики;
- підготовка заяви про визнання та надання дозволу на виконання рішення МКАС при ТПП України від 20 грудня 2021 року у справі № 156/2021;
- моніторинг статусу заяви у суді;
- підготовка та участь у судових засіданнях;
- ознайомлення з матеріалами справи;
- консультування клієнта стосовно ризиків і перспектив оскарження рішення арбітражного суду;
- підготовка заперечень на заяву про зупинення провадження у справі;
- підготовка пояснень щодо заперечень на заяву про визнання та надання дозволу на виконання арбітражного рішення.
 
Також до заяви про ухвалення додаткового рішення надано докази сплати стягувачем BRVTRAIDE s.r.o. (Словацька Республіка) другої частини витрат за правничу допомогу - 4 000 Євро на рахунок АО «Конвента Лігал», а саме інвойс            від 03 жовтня 2022 року № 116_2/10/22, витяг із рахунку.
 
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Апеляційний суд як суд першої інстанції, частково задовольняючи заяву товариства BRVTRAIDE s.r.o. (Словацька Республіка), виходив із того, що заявником не наведено опису проведених робіт та витраченого на це часу, що не дозволяє визначити, чи є заявлені позивачем витрати на правову допомогу обґрунтованими. Заява про визнання і надання дозволу на виконання рішенням МКАС не потребувала значних зусиль у її підготовці, оскільки фактично повторює зміст рішення арбітражного суду та норми процесуального права, з посиланням на які заявник просив заяву задовольнити, а тому справа не є справою значної складності і не потребувала значних професійних зусиль у доведенні обставин, про які йдеться у заяві.
 
Беручи до уваги складність справи, обсяг та час необхідний для виконання адвокатом, який надавав професійну правничу допомогу стягувачу робіт, обсяг фактично виконаної адвокатом послуг, суд дійшов висновку про стягнення на користь товариства BRV TRAIDE s.r.o. (Словацька Республіка) на відшкодування витрат, понесених на професійну правничу допомогу, у розмірі 1 500,00 Євро.
 
Верховний Суд, з огляду на наявність клопотання ДП «НАЕК «Енергоатом» про зменшення розміру стягнення правничої допомоги, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом заявнику послуг, погоджується з висновками Київського апеляційного суду про стягнення на користь товариства BRV TRAIDE s.r.o. (Словацька Республіка) 1 500,00 Євро на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених  в суді першої інстанції, оскільки це відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності. 
 
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального                                          і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи апеляційних скарг не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для їх задоволення.
 
Оскільки оскаржувані рішення суду першої інстанції підлягають залишенню без змін, тому доводи апеляційних скарг ДП «НАЕК «Енергоатом» та товариства BRV TRAIDE s.r.o. (Словацька Республіка) про стягнення судових витрат (судового збору) на увагу не заслуговують, так як Верховний Суд, як суд апеляційної інстанції, у цій частині розподіл судових витрат не здійснює.
 
Короткий зміст та доводи заяви про відшкодування судових витрат, понесених BRV TRAIDE s.r.o. (Словацька Республіка) на професійну правничу допомогу
у зв`язку з переглядом цієї справи в суді апеляційної інстанції
 
У листопаді 2022 року представник BRV TRAIDE s.r.o. (Словацька Республіка) - Іваненко М. А. подав до суду відзив на апеляційну скаргу у якому просив стягнути                 з ДП «НАЕК «Енергоатом» 3 000,00 Євро у відшкодування витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції. 
 
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених BRV TRAIDE s.r.o. (Словацька Республіка) у зв`язку з розглядом цієї справи                          у Верховному Суді представник надав: додаткову угоду від 18 листопада 2022 року № 7_4/арреаІ_4; Інвойс від 18 листопада 2022 року № 107_4/11/22 на суму                              3 000,00 Євро; Міжнародне платіжне SWIFT повідомлення від 13 грудня 2022 року про оплату Інвойсу від 18 листопада 2022 року № 107_4/ll/22 у розмірі                                   3 000,00 Євро; акт приймання-передачі/звіт про надані послуги від 13 грудня                2022 року № 107_4/арреаІ_4.
 
Позиція Верховного Суду як суду апеляційної інстанції
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, в тому числі, з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).
 
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
 
Висновки Верховного Суду, які підлягають урахуванню при вирішенні питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу,  наведені у попередньому розділі цього судового рішення. 
 
Аналіз матеріалів справи свідчить, що у суді апеляційної інстанції адвокат    Іваненко М. А. подав як представник BRV TRAIDE s.r.o. (Словацька Республіка) відзив на апеляційну скаргу на 9 сторінках, апеляційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 14 листопада 2022 року. 
З огляду на викладене, беручи до уваги характер правового питання, вирішуваного у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг на стадії апеляційного перегляду справи, Верховний Суд дійшов висновку, що товариству BRV TRAIDE s.r.o. (Словацька Республіка) підлягають відшкодуванню витрати, понесені на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 500,00 Євро (станом на 23 лютого 2023 року, тобто на дату ухвалення судового рішення у цій справі, за офіційним курсом Національного банку України складає еквівалент 19 466,40 грн), що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їх розміру, з урахуванням складності справи.  
 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що суд має право                     у своєму судовому рішенні вказувати про стягнення грошової суми в іноземній валюті, у якій і підлягає його виконання (дивитись, наприклад, постанови Великої Плати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц,              від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц та у справі № 464/3790/16-ц,                 від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц).
 
У зв`язку з цим, враховуючи договірні умови оплати BRV TRAIDE s.r.o. (Словацька Республіка) адвокатських послуг, Верховний Суд визначає відшкодування витрат на правничу допомогу в євро.
 
Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27 жовтня                  2022 року у справі № 824/15/22 (провадження № 61-7657ав22).
 
Керуючись статтями 24, 141, 351, 367, 368, 372, 374, 381-384, 474, 478 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» залишити без задоволення.
 
Ухвалу Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року залишити без змін.
 
Апеляційні скарги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», BRV TRAIDE s.r.o. (Словацька Республіка) залишити без задоволення.
 
Ухвалу Київського апеляційного суду від 14 листопада 2022 року залишити без змін.
 
Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь BRV TRAIDE s.r.o. (Словацька Республіка)на відшкодування витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, 500 (п`ятсот) Євро.
 
Постанова суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                      О. В. Ступак
 
Судді:                                                                                                                  І. Ю. Гулейков 
 
                                                                                                                             В. В. Яремко