ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 951/128/22	Головуючий у 1-й інстанції Братків І.І. 	
Провадження № 22-ц/817/98/23 	Суддя - доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 311010000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2023 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Дикун С. І., Костів О. З., 
за участю секретаря - Сович Н.А. 
та представників відповідача відділу ОКМС Козівської селищної ради Тернопільської області — Іваніцької М.М., Садової К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №951/128/22 за апеляційною скаргою Відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради Тернопільської області на рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2022 року, ухвалене суддею Братків І.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради Тернопільської області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, стягнення моральної шкоди, -
В С Т А Н О В И В:
у лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради Тернопільської області про: 1) визнання незаконним та скасування наказу начальника відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради №03-к від 13 січня 2022 року про звільнення ОСОБА_1 з посади бухгалтера групи централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради за прогул без поважних причин, відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України з 14 січня 2022 року; 2) поновлення ОСОБА_1 на посаді бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради; 3) стягнення з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15 січня 2022 року по день ухвалення судового рішення; 4) стягнення з відповідача на її користь компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за час вимушеного прогулу за період з 14 квітня 2021 року по 14 січня 2022 року, що підлягала виплаті в день звільнення 14 січня 2022 року; 5) стягнення з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень (том 1, а.с. 1-9).
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 15 січня 2021 року на підставі наказу №9-К від 14 січня 2021 року її прийнято на посаду бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді і спорту Козівської селищної ради. Згідно Наказу №68-к від 13 квітня 2021 року 13 квітня 2021 року звільнено з займаної посади бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді і спорту Козівської селищної ради у зв`язку зі скороченням чисельності працівників відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.
Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 09 грудня 2021 року визнано незаконним та скасовано наказ начальника Відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради від 13 квітня 2021 року №68-к “Про звільнення ОСОБА_1 ”, поновлено ОСОБА_1 на посаді бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді і спорту Козівської селищної ради та стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 47 447 гривень.
Позивач стверджує, що не отримавши повідомлення про добровільне виконання вказаного рішення, виявила намір скористатися своїм правом на примусове виконання. Відповідно, за її заявою, 31 грудня 2021 року відкрито виконавче провадження №68028914. 
04 січня 2022 року, коли вона безпосередньо з`явилася до відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради їй стало відомо, що наказом №157-к від 09 грудня 2021 року “Про виконання рішення суду” скасовано наказ начальника відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради від 13 квітня 2021 року №68-к “Про звільнення ОСОБА_1 ”; запис в трудовій книжці ОСОБА_1 про звільнення 13 квітня 2021 року з займаної посади бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради визнано недійсним; ОСОБА_1 на посаді бухгалтера групи централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради поновлено з 23 грудня 2021 року. Також вказала, що згідно з попередженням № 01 від 04 січня 2022 року її повідомлено про можливе звільнення у зв`язку з відсутністю вакантної посади бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради. 
30 грудня 2021 року поштою отримала акти №3, №4, №5 про відсутність її на робочому місці 23, 24, 28 грудня 2021 року та лист за підписом в.о. начальника відділу освіти, культури, молоді і спорту Козівської селищної ради з проханням надати упродовж робочого дня письмові пояснення з цього приводу. 31 грудня 2021 року позивач скерувала листа роботодавцю та повідомила, що вважається такою, що на неї не розповсюджуються правила внутрішнього трудового розпорядку, зіславшись на те, що не є ознайомленою із наказом про поновлення її на посаді. Наказом начальника відділу освіти, культури, молоді і спорту Козівської селищної ради Марії Іваніцької №02-к від 13 січня 2022 року “Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення на ОСОБА_1 ” позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано захід дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення. Наказом №03-к від 13 січня 2022 року позивача 14 січня 2022 року звільнено з займаної посади бухгалтера групи централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді і спорту Козівської селищної ради за прогул без поважних причин, відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. Позивач вважає дане звільнення незаконним. Поряд із цим, зазначила, що оскільки її незаконно звільнено, а рішення про поновлення на роботі відповідачем не виконувалося протягом тривалого періоду часу, за цей час вона не отримувала заробітної плати та була позбавлена засобів до існування, що в результаті призвело до моральних страждань, оскільки зазнала вимушених змін у житті, пов`язаних з відсутністю роботи, була позбавлена звичайного ритму життя, зазнала зниження її ділова репутація та вказані обставини вимагали від неї додаткових зусиль для організації мого життя, а тому вважає, що відповідачем їй завдано моральну шкоду.
Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 до Відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради Тернопільської області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, стягнення моральної шкоди — задоволено частково.
Наказ начальника Відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради від 13.01.2022 №03-к “Про звільнення ОСОБА_1 ” визнано незаконним та скасовано.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді і спорту Козівської селищної ради.
Стягнуто із Відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 57 737 (п`ятдесят сім тисяч сімсот тридцять сім) гривень 66 копійок за вирахуванням відповідних податків і зборів.
Стягнуто із Відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 6 500 (шість тисяч п`ятсот) гривень.
У задоволенні решти позовних вимог — відмовлено.
Рішення суду в частині поновлення на роботі підлягає до негайного виконання.
Рішення суду в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми платежу за один місяць, за вирахуванням відповідних податків і зборів, допущено до негайного виконання (том 1, а.с. 167-182).
Додатковим рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 18 листопада 2022 року стягнуто з Відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради (47601, вул. Грушевського, 32, смт. Козова Тернопільського району Тернопільської області, код ЄДРПОУ: 44080090) в користь держави 1 984 (одну тисячу дев`ятсот вісімдесят чотири) гривні 80 копійок судового збору.
Стягнуто з Відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради (47601, вул. Грушевського, 32, смт. Козова Тернопільського району Тернопільської області, код ЄДРПОУ: 44080090) на користь позивача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 806 (вісімсот шість) гривень 33 (тридцять три) копійки (том 1, а.с. 197-199).
В апеляційній скарзі Відділ освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради Тернопільської області просить скасувати рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2022 року по справі №951/128/22 в частині задоволених судом першої інстанції позовних вимог, посилаючись на те, що воно підлягає скасуванню (том 1, а.с. 202-210).
В обґрунтування апеляційної скарги відділ ОКМС Козівської селищної ради Тернопільської області зазначив, що ОСОБА_1 , після оголошень рішень суду в частині їх негайного виконання — не з`являлась для поновлення на роботі та не надала розрахункових рахунків для отримання нею коштів стягнутих з відповідача, хоча була ознайомлена про факт її поновлення на роботі та обов`язок приступити до виконання посадових обов`язків з 23 грудня 2021 року, про що свідчать телефонограми від 20 та 22 грудня 2021 року та акт відмови від поставлення підпису про ознайомлення на наказі про поновлення на роботі. 
Отже, позивач, яка була належним чином повідомлена про поновлення її на роботі, не приступила до виконання своїх посадових обов`язків з 23 грудня 2021 року по 31 грудня 2021 року включно, про що складено акти про відсутність працівника на робочому місці впродовж робочого дня: акт №3 від 23 грудня 2021 року, акт №4 від 24 грудня 2021 року, акт №5 від 28 грудня 2021 року, акт №6 від 30 грудня 2021 року, акт №7 від 31 грудня 2021 року, в подальшому їй надіслано лист про надання пояснення щодо відсутності на робочому місці. 
Також ОСОБА_1 04 січня 2022 року була письмово попереджена про можливе вивільнення вже після того, як відбувся факт поновлення її на роботі та позивачу було запропоновано ряд вакантних посад для подальшого працевлаштування, від яких вона відмовилася, хоча звільнено її не через ведення в штатний чи приведення чисельності працівників до його відповідності, а через прогули без поважних причин. Відповідно до протоколу №2 від 13 січня 2022 року засідання дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарної справи відділу ОКМС Козівської селищної ради, комісія вирішила визнати відсутність ОСОБА_1 на роботі з 23 грудня 2021 року по 31 грудня 2021 року, як відсутність на робочому місці без поважних причин, що є прогулом та в акті службового розслідування рекомендувати застосувати до ОСОБА_1 - бухгалтера групи централізованої бухгалтерії Відділу ОКМС Козівської селищної ради — звільнення. Рішення прийнято комісією одноголосно та зачитано позивачу.
ОСОБА_1 своїм правом на відзив не скористалася.
У судовому засіданні представники Відділу ОКМС Козівської селищної ради Тернопільської області — Іваніцька М.М., Садова К.В. апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи викладеній в ній.
ОСОБА_1 та її представник - адвокат Сковронський Т.С. в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа.
Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.
У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.
Заслухавши пояснення представників Відділу ОКМС Козівської селищної ради Тернопільської області — Іваніцької М.М., Садової К.В., ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що згідно з наказом № 9-К від 14 січня 2021 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти, молоді та спорту Козівської селищної ради, відповідно до запису трудової книжки (том 1, а.с. 10-11).
Наказом №68-К від 13 квітня 2021 року ОСОБА_1 звільнено з посади бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти, молоді та спорту Козівської селищної ради у зв`язку із зміною структури та штату працівників на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України (том 1, а.с. 12).
Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 09 грудня 2021 року, яке набрало законної сили, визнано незаконним та скасовано наказ начальника Відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради від 13.04.2021 №68-к “Про звільнення ОСОБА_1 ”, поновлено ОСОБА_1 на посаді бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді і спорту Козівської селищної ради та стягнуто на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 47 447 (сорок сім тисяч чотириста сорок сім) гривень 78 копійок за вирахуванням відповідних податків і зборів (том 1, а.с. 13-17).
Постановою старшого державного виконавця від 31 грудня 2021 року на підставі заяви ОСОБА_1 про примусове виконання виконавчого листа №951/405/21, виданого 21 грудня 2021 року, відкрито виконавче провадження № 68028914 (том 1, а.с. 18).
На виконання вказаного рішення суду начальником відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради видано наказ №157-к від 09 грудня 2021 року “Про виконання рішення суду”, яким скасовано наказ начальника відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради від 13 квітня 2021 року №68-к “Про звільнення ОСОБА_1 ”; запис в трудовій книжці ОСОБА_1 про звільнення 13 квітня 2021 року із займаної посади бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради визнано недійсним; ОСОБА_1 на посаді бухгалтера групи централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради поновлено з 23 грудня 2021 року та доручено провести відповідні виплати (том 1, а.с. 19).
04 січня 2022 року ОСОБА_1 ознайомлено із наказом №157 від 09 грудня 2021 року про поновлення її на роботі та з правилами внутрішнього трудового розпорядку, про що свідчить розписка ОСОБА_1 від 04 січня 2022 року (том 1, а.с. 72-73).
Одночасно, 04 січня 2022 року ОСОБА_1 попереджено про можливе вивільнення, у зв`язку із відсутністю вакантної посади бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради, згідно з п.1 ст.40 КЗпП України, про що свідчить попередження про можливе вивільнення від 04 січня 2022 року (том 1, а.с. 20).
Відповідно до протоколу №1 від 10 січня 2022 року засідання дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарної справи відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради вирішено отримати від ОСОБА_1 письмові пояснення щодо причин її неявки на робочому місці з 03 грудня 2021 року по 31 грудня 2021 року (том 1, а.с. 74-75).
Як вбачається з пояснень, наданих ОСОБА_1 13 січня 2022 року, що не була ознайомленою із наказом про її поновлення на посаді, відтак правила внутрішнього трудового розпорядку не неї не поширюються. Зауважила, що станом на день складення актів про відсутність її на робочому місці не перебувала із відділом освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради у трудових відносинах (том 1, а.с. 76).
Відповідно до протоколу №2 від 13 січня 2022 року засідання дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарної справи відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради, комісія вирішила визнати відсутність ОСОБА_1 на роботі з 23 грудня 2021 року по 31 грудня 2021 року, як відсутність на робочому місці без поважних причин, що є прогулом та в акті службового розслідування рекомендувати застосувати до ОСОБА_1 — бухгалтера групи централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради звільнення. Рішення прийнято комісією одноголосно та зачитано ОСОБА_1 (том 1, а.с. 77-78).
13 січня 2022 року дисциплінарною комісією складено акт службового розслідування, комісія рекомендувала застосувати захід дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 — у вигляді звільнення (том 1, а.с. 79-80).
В подальшому, наказом начальника відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради Марії Іваніцької №02-к від 13 січня 2022 року позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано захід дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення (том 1, а.с. 81).
Наказом начальника відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради Марії Іваніцької №03-к від 13 січня 2022 року ОСОБА_1 14 січня 2022 року звільнено із займаної посади бухгалтера групи централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді і спорту Козівської селищної ради за прогул без поважних причин, відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України (том 1, а.с. 26).
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що неналежне повідомлення ОСОБА_1 про її поновлення на роботі, фактичний недопуск до роботи, не ознайомлення з посадовою інструкцією, правилами внутрішнього трудового розпорядку свідчать про порушення трудового законодавства — незаконність дій з боку уповноважених осіб відповідача на виконання рішення суду. Відсутність ОСОБА_1 на робочому місці 23.12.2021, 24.12.2021, 28.12.2021, 30.12.2021, 31.12.2021, що зафіксовано у відповідних актах про відсутність працівника на робочому місці та відображено в акті службового розслідування від 13.01.2022, відбулась не з вини останньої, а внаслідок порушень трудового законодавства, права на працю позивача з боку уповноважених осіб відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради, що стало підставою для видачі незаконного наказу 13.01.2022 про звільнення ОСОБА_1 за прогул.
Встановлюючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд керувався не лише тими критеріями, які обумовлюють суб`єктивне сприйняття потерпілої (почуття, емоції), але й тими, які характеризують її зовнішній прояв - порушення звичайного для даної людини способу життя. При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди повинен бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її необґрунтованого збагачення. Тому з урахуванням фактичних обставин справи, суд з урахуванням принципу розумності та справедливості, а також принципу пропорційності вважав, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача підлягають задоволенню в розмірі середньомісячного заробітку у сумі 6 500 гривень. 
Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи, правильно застосовані норми матеріального права.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Частиною першою статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
КЗпП України визначає механізм захисту трудових прав працівників, що включає в себе, зокрема, право на працю, та визначає способи захисту прав працівників.
При цьому КЗпП України визначає можливість працівнику оскарження наказу про його звільнення.
Відповідно до статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку, зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причин такої відсутності.
Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.
У постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №235/2284/17 (провадження №61-72св17) зроблено висновок, що основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.
Вказаний висновок висловлений і у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №572/2944/16-ц (провадження №61-20505св18). 
Крім цього, належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.
Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника.
Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.
КЗпП України не містить визначення поняття “поновлення на роботі”, як і не встановлює порядку виконання відповідного рішення. Частково умови, за яких рішення суду про поновлення на роботі вважається примусово виконаним, закріплені у статті 65 Закону України “Про виконавче провадження”.
За змістом статті 65 Закону України “Про виконавче провадження” рішення вважається виконаним боржником із дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
При розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення.
Отже, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків.
При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 06 грудня 2018 року у справі №465/4679/16 (провадження №61-29024св18), від 26 лютого 2020 року у справі №702/725/17 (провадження №61- 12857св18), від 17 червня 2020 року у справі №521/1892/18(провадження №61-39740св18).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 належним чином було повідомлено з наказом №157 від 09.12.2021 “Про виконання рішення суду” лише 04 січня 2022 року, про що свідчить її особистий підпис. 
У цей же день ОСОБА_1 попереджено про можливе вивільнення, у зв`язку із відсутністю вакантної посади бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради, згідно п.1 ст.40 КЗпП України, про що свідчить попередження про можливе вивільнення від 04 січня 2022 року.
Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги телефонограми від 20 грудня 2021 року та 22 грудня 2021 року та акти про відсутність працівника на робочому місці впродовж робочого дня: №3 від 23 грудня 2021 року, №4 від 24 грудня 2021 року, №5 від 28 грудня 2021 року, №6 від 30 грудня 2021 року, №7 від 31 грудня 2021 року, оскільки вони суперечать встановленим обставинам справи.
Крім цього, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 фактично не була допущена до виконання свої роботи, в зв`язку з чим 20 грудня 2021 року звернулася у суд про видачу виконавчого листа про примусове виконання рішення суду від 09 грудня 2021 року в справі № 951/405/21, який був виданий 21.12.2021 і на підставі якого 31 грудня 2021 року було відкрито виконавче провадження. 
Отже, неналежне повідомлення ОСОБА_1 про її поновлення на роботі, не забезпечення доступу до роботи і можливості виконання своїх обов`язків свідчать про наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника, а тому суд прийшов до обґрунтованого висновку про незаконність звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України та тягне за собою поновлення порушених прав позивача, в тому числі і стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодуванні моральної шкоди.
Судом першої інстанції вірно визначено час вимушеного прогулу, який становив 202 робочих дні за період з 15.01.2022 (початок вимушеного прогулу) по 26.10.2022 (день ухвалення рішення судом), а також середньоденний заробіток позивача перед звільненням, який становив 285,83 грн, тому середній заробіток за час вимушеного прогулу без урахування податків і зборів становить 57 737,66 грн (285,83 грн. х 202 = 57 737,66), що і підлягає стягненню з відповідача в користь позивача.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходив не лише з критерій, які обумовлюють суб`єктивне сприйняття потерпілої (почуття, емоції), але й тими, які характеризують її зовнішній прояв - порушення звичайного для даної людини способу життя. При цьому вважав, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її необґрунтованого збагачення. Тому з урахуванням фактичних обставин справи та принципу розумності і справедливості, а також пропорційності прийшов до правильного висновку про відшкодування моральної шкоди в сумі 6 500 грн.
Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради Тернопільської області слід залишити без задоволення, а рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2022 року — залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на відповідача в межах ним понесених.

Керуючись ст.ст.35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Відділу освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради Тернопільської області — залишити без задоволення. 
Рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2022 року — залишити без змін.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на відповідача в межах ним понесених.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 30 січня 2023 року.

Головуючий 
Судді