РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2023 року 
м. Рівне

Справа № 565/1503/22
Провадження № 22-ц/4815/446/23

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого судді        Майданіка В.В.,
суддів:                        Ковальчук Н.М.
                               Хилевича С.В.,
секретар                Крижов В.С.,        

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рівне цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , діючої від імені Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18 січня 2023 року, у складі судді Бренчук Г.В., у справі за заявою адвоката Шумри Ірини Вікторівни, діючої від імені ОСОБА_2 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, 

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позовної заяви, оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги

08 грудня 2022 року адвокат Шумра Ірина Вікторівна, діюча від імені ОСОБА_2 , звернулася до суду із вказаною заявою, в якій просила встановити факт, що  ОСОБА_2 знаходилася на утриманні ОСОБА_3 на момент його смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заява обґрунтована наступним.
З 1981 року заявниця ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Від шлюбу мають трьох дітей. 
03 липня 2008 року шлюб між ними було розірвано. 
Проте, після розірвання шлюбу заявниця й надалі залишилася проживати разом із ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу та були зареєстровані в їхній квартирі, разом ростили трьох дітей, вели спільне господарство, піклувалися один про одного. 
З 2007 року по дату смерті чоловіка заявниця ніде не працювала, виховувала дітей, здійснювала догляд за хворим чоловіком, оскільки він за рік до смерті постійно хворів. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. 
ОСОБА_3 працював на ВП РАЕС та був єдиним годувальником для їхньої сім`ї. З січня 2010 року він отримував пенсію за віком. Під час надання консультацій заінтересованою особою заявниці усно було повідомлено, що для призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника необхідно документально підтвердити факт її перебування на утриманні в померлого чоловіка. 
       Пенсія ОСОБА_3 була основним джерелом для їхнього існування, оскільки розмір його пенсії був значно більшим ніж в заявниці, та була основним джерелом засобів до існування.
З метою реалізації права на перехід на пенсію у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_2 просить встановити факт її перебування на утриманні померлого ОСОБА_3 .

       Ухвалою суду першої інстанції від 12.12.2022 року було відкрито провадженні у справі за вказаною заявою (а.с.21).

       16.01.2023 року заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області надало пояснення, в якому просило заяву залишити без розгляду з огляду на наявність спору про право. Також зазначило, що ПФУ та його територіальні органи є суб`єктом владних повноважень, наділеним владними управлінськими функціями у сфері пенсійного забезпечення, а тому у разі якщо вирішення спору має розглядатися в позовному провадженні за правилами адміністративного судочинства, то згідно ч.1 ст.377, п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України провадження у справі підлягає закриттю. 

Оскаржуваним рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18 січня 2023 року заяву було задоволено. Суд вирішив встановити факт перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на утриманні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на момент його смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 . 

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням суду від 28 липня 2022 року встановлено факт проживання однією сім`єю без шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 03 липня 2008 року до 30 червня 2014 року. 
Також суд виходив з того, що доходи померлого ОСОБА_3 (з січня 2014 року по квітень 2014 року розмір пенсії щомісяця становив – 4 148,33 грн, у травні 2014 року – 4 176,80 грн, у червні 2014 року – 4 209,07 грн) значно перевищували по сумі доходи заявниці (з січня 2014 року по квітень 2014 року розмір пенсії щомісяця становив – 1 292,90 грн, у травні 2014 року – 1 321,37 грн, у червні 2014 року – 1 353,64 грн). Допомога, яка надавалася заявниці ОСОБА_2 померлим ОСОБА_3 , була для неї хоч і не єдиним, проте постійним та основним джерелом засобів до існування. А тому суд вважав, що наявні підстави для встановлення факту перебування ОСОБА_2 на утриманні померлого ОСОБА_3 . 
Також суд враховував положення пункту 2.3. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (з подальшими змінами), відповідно до якого до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, крім іншого, надається документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника. Сам же факт перебування на утриманні померлого годувальника може встановлюватися у судовому порядку, відповідно до п.2.11. вказаного Порядку.
Також суд виходив з того, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
Також суд виходив з того, що в запереченнях на заяву заінтересована особа жодних заперечень щодо факту перебування заявниці на утриманні ОСОБА_3 не висловлювала, а посилалась на наявність спору про право, у зв`язку з тим, що заявниця не відноситься до кола осіб, які відповідно до норм законодавства мають право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Проте, отримання такого статусу залежить від вирішення по суті заяви про встановлення відповідного факту. У матеріалах справи відсутні докази звернення заявниці до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з метою отримання такої пенсії. Саме по собі посилання заінтересованої особи на існування спору про право не є беззаперечним свідченням наявності такого спору.
За таких обставин суд вважав, що в даній справі спір про право відсутній, оскільки за змістом заяви ставиться питання про встановлення факту, який має юридичне значення, на підставі якого в подальшому буде вирішуватись питання про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. При цьому суд послався на аналогічні висновки, висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16, Верховним Судом у постановах від 08 квітня 2020 року у справі № 644/4742/19, від 25 березня 2020 року у справі № 204/3782/19, від 03 березня 2021 року у справі № 307/2853/19, від 07 липня 2021 року у справі № 409/1851/19.

На вказане рішення ОСОБА_1 , діючою від імені Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, подана 22 лютого 2023 року апеляційна скарга, в якій ставиться питання про його скасування й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заяви. При цьому вона послалася на порушення норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права. 
Зокрема, зазначила, що суд не прийняв до уваги того, що у правовідносинах існує спір про право. Адже у сфері пенсійного забезпечення не передбачено право переходу на пенсію по втраті годувальника чоловіка/жінки, які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. А тому, вказала, факт, який просить встановити заявниця, не може тягти за собою правових наслідків у вигляді можливості переходу заявниці на пенсію по втраті годувальника, оскільки заявниця не відноситься до кола осіб, що мають право на отримання такої пенсії, адже вона не є дружиною з огляду на законодавство (ст.36 ЗУ"Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ч.1 ст.21, ст.36 СК України). Зазначене вище навіть не спростовує те, що рішенням суду в іншій справі № 565/719/22 встановлено факт проживання заявниці однією сім`єю з померлим.
Також вказала, що поза увагою суду залишилось і те, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки ПФУ та його територіальні органи є суб`єктом владних повноважень, наділеним владними управлінськими функціями у сфері пенсійного забезпечення.

Справу було призначено до апеляційного розгляду на 28.03.2023 року о 12-15 годині, однак учасники справи, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися. При цьому ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Заінтересована особа про причини неявки не повідомила. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаних осіб неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності. 

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 28 липня 2022 року у справі №565/719/22 за заявою  ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_6 , про встановлення фактупроживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, встановлено факт проживання однією сім`єю без шлюбу заявниці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 03 липня 2008 року до 30 червня 2014 року (а.с.8-9).

Відповідно до довідки сектору "Реєстрація" відділу "ЦНАП" Департаменту соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради № 3480-4/22 від 19 серпня 2022 року ОСОБА_2 з 20 травня 1988 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 . Цією ж довідкою підтверджується, що за тією ж адресою з 20 травня 1988 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 було зареєстроване також місце проживання і ОСОБА_3 (а.с.11).

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області 01 липня 2014 року, вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 54 років в м. Кузнецовськ Рівненської області, про що складено відповідний актовий запис №118 (а.с.7).

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_2 НОМЕР_2 з 2007 року заявниця ніде не працювала (а.с.12-13).

У 2013 року заявниці призначена пенсія за віком, про що свідчить копія пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 виданого 16 жовтня 2013 року (а.с.16).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків №1718-22-01532 від 19 серпня 2022 року з 1 кварталу 2014 року по 2 квартал 2014 року інформація про до доходи ОСОБА_2 відсутня (а.с.10).

Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №9107/04-04-16, виданої 07 листопада 2022 року, ОСОБА_2 знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримує пенсію за віком, розмір якої з січня 2014 року по квітень 2014 року щомісяця становив – 1 292,90 грн, у травні 2014 року – 1 321,37 грн, у червні 2014 року – 1 353,64 грн (а.с.14).

Згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №9106/04-04-16, виданої 07 листопада 2022 року, ОСОБА_3 знаходився на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримував пенсію за віком, розмір якої з січня 2014 року по квітень 2014 року щомісяця становив – 4 148,33 грн, у травні 2014 року – 4 176,80 грн, у червні 2014 року 4 209,07 грн (а.с.15).

Допитані як свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 показали, що ОСОБА_2 та померлий ОСОБА_3 , проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, ОСОБА_2 була на утриманні чоловіка, оскільки він працював на ВП РАЕС, потім отримував пенсію розмір якої значно перевищував розмір пенсії заявниці, іншого доходу у ОСОБА_2 не було. 

       Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (ч.3 ст.294 ЦПК України).

Пунктом 2 ч.1 ст.315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави зробити висновок про те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як роз`яснено в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Згідно з ст.38 Закону України "Про пенсійне забезпечення" члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Відповідно до ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в інших зазначених у цій нормі випадках - незалежно від тривалості страхового стажу. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Непрацездатними членами сім`ї, крім інших категорій осіб, вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; чоловік (дружина), а в разі їх відсутності – один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1 ст.91 СК України передбачено, що у випадку, якщо жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, тривалий час проживали однією сім`єю, той із них, хто став непрацездатним під час спільного проживання, має право на утримання відповідно до ст.76 СК України.

Законодавство не містить визначення поняття "чоловік/дружина", які входять до переліку осіб – членів сім`ї, наділених правом на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до п.2.16 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (з подальшими змінами) (далі - Порядок), за документ, що засвідчує родинні стосунки, приймаються паспорт, свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, а також рішення суду.

Рішенням суду від 28 липня 2022 року встановлено факт проживання однією сім`єю без шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 03 липня 2008 року до 30 червня 2014 року.

Відповідно до пункту 2.3. Порядку, до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, крім іншого, надається документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

У п.2.11. Порядку зазначено, що за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймається документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», або інші документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт. У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

Отже, Порядком передбачено встановлення в судовому порядку факту перебування на утриманні померлого годувальника.

У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику по справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" зазначено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання призначення пенсії, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Видана відповідним органом довідка про те, що за його даними особа не перебувала на утриманні померлого, не виключає можливості встановлення в судовому порядку факту перебування на утриманні. Така довідка оцінюється судом за правилами ст.62 ЦПК.

Установлений нормативно-правовими актами порядок призначення пенсії на пільгових умовах передбачає і встановлення органом ПФУ відповідного факту, а рішення вказаного органу щодо призначення підлягає оскарженню у встановленому законом порядку.

За положеннями ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1).

Відповідно до ч.2 ст.20 КАС України окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частинами першою та третьою цієї статті (тобто ті, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам та Вищому антикорупційному суду).

Натомість, згідно ч.ч.1 і 3 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам та Вищому антикорупційному суду не підсудні адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Отже, вказані справи (з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам тощо) підсудні окружним адміністративним судам.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, крім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито — закриває провадження у ній.

З аналізу вказаних вище норм права слід зробити висновок про те, що заява про встановлення факту перебування особи на утриманні не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, а спір заявником та відповідним відділенням Пенсійного фонду України щодо права на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічний висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 569/7589/17 та від 10 квітня 2019 року в справі № 162/760/17, від 04 вересня 2019 року в справі № 14-369цс19, від 06.05.2020 року у справі № 381/3359/17. 

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19 зробила схожий за змістом висновок та зазначила, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, щодо якого виник публічно-правовий спір, не може бути предметом розгляду у порядку цивільного судочинства.

Крім того, аналогічний висновок щодо підсудності таких справ до юрисдикції адміністративного суду зробила й Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23.01.2023 року у справі № 214/1309/21. В зазначеній постанові вона відступила від висновків, зроблених Касаційним цивільним судом у постановах: від 16 квітня 2020 року в справі № 210/3705/17, від 22 жовтня 2020 року в справі № 210/343/19, від 02 грудня 2020 року в справі № 212/5707/17 та від 31 серпня 2022 року в справі № 592/13089/21 щодо юрисдикції цієї категорії спорів.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки між заявницею та заінтересованою особою виник спір з приводу призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, то вирішення спору із суб`єктом владних повноважень щодо права на призначення такої пенсії має розглядатися у позовному провадженні за правилами адміністративного судочинства.

Пунктом 1 ч.1 ст.186 ЦПК України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Разом з тим, суд першої інстанції розглянув по суті поданий  ОСОБА_2 позов про встановлення факту перебування на утриманні. 

Відповідно до п.4 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до положень ст.377 ЦПК України:
--- судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу (ч.1);
--- порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (ч.2);
--- якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи – сторони у спорі чи припинення юридичної особи – сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті (ч.3);
--- у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору (ч.4). 

Якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (ч.1 ст.256 ЦПК України) .

Висновки суду апеляційної інстанції

Оскільки суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку про можливість розгляду цієї справи за правилами цивільного судочинства, а також враховуючи, що позовні вимоги підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції розглянув справу з порушенням норм процесуального права, то відповідно до положень п.4 ч.1 ст.374, ст.377 ЦПК України апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення суду першої інстанції слід скасувати й закрити провадження у справі.

Керуючись п.1 ч.1, ст.255, п.2 ч.1 ст.374, ч.1 ст.377, 382-384 ЦПК України, суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , діючої від імені Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області,задовольнити частково.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18 січня 2023 рокускасувати.

Провадження у справі за заявою адвоката Шумри Ірини Вікторівни, діючої від імені ОСОБА_2 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, про встановлення факту, що має юридичне значення – закрити. 

Повідомити ОСОБА_2 , що розгляд справи за заявою адвоката Шумри Ірини Вікторівни, діючої від імені ОСОБА_2 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, про встановлення факту, що має юридичне значення віднесений до юрисдикції адміністративного суду. 

Роз`яснити  ОСОБА_2 її право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Рівненського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Дата складення повного тексту постанови – 28 березня 2023 року. 

Головуючий                 Майданік В.В.

Судді:                         Ковальчук Н.М.

                                Хилевич С.В.