УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/5180/17 Головуючий у 1-й інст. Чішман Л. М. 
Категорія 68 Доповідач Борисюк Р. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року 

       Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Борисюка Р.М.,
суддів         Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,
з участю секретаря 
судового засідання         Гарбузюк Ю.І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі  цивільну справу № 295/5180/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя і його розподіл та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя і його розподіл 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Чішман Л.М. у м Житомирі,
в с т а н о в и в :

У травні 2017 року ОСОБА_3 (в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_4 ) звернулась з даним позовом та після його неодноразового уточнення, остаточно просила: 
- визнати спільною сумісною власністю подружжя, тобто ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , майно, яке було придбано спільно під час перебування у шлюбі, а саме: незавершений об`єкт будівництва - житловий будинок АДРЕСА_1 , готовність якого становить 97,23%, земельну ділянку, площею 0,0800 га, на якій він розташований та легковий автомобіль марки «DODGE Nitro», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ;
- визнати за нею право власності на  частину автомобіля марки «DODGE Nitro», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ;
- визнати за нею право власності на незавершений об`єкт будівництва, а саме як співзабудовника на 33/100 тотожно 1/3 частки будинку, вартість якої складає 933 367 грн, або 111, 9 кв. метрів спільно побудованого, але не прийнятого в експлуатацію трьохповерхового житлового будинку АДРЕСА_1 та виділити їй його у власність;
- виділити їй 1/3 частку будинку в натурі по варіанту №1 додаток №2 до висновку експерта №135/11-2019  та надати дозвіл для здачі вказаного будинку до експлуатації припинивши право власності ОСОБА_2 на вказану частину майна.
Для державної реєстрації вказаного майна визнати за нею право власності 33/100 тотожно 1/3 частки незавершеного об`єкта будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 .
Визнати за нею право власності на  частину земельної ділянки, площею 0,0800 га, по АДРЕСА_1 , на якій розташовано житловий будинок. 
Вселити її в будинок АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_2  право власності на незавершений об`єкт будівництва, а саме, як співзабудовника на 2/3 частини спільно побудованого, але не прийнятого в експлуатацію трьох поверхового житлового будинку АДРЕСА_1 , та виділити відповідачу 2/3 даного будинку в натурі згідно варіанту №1 додаток №2 до висновку експерта №135/11-2019.
Присудити їй грошову компенсацію відступлення від рівності часток подружжя в спільному майні в сумі 2 931 грн. Стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати (сплачений судовий збір та витрати за проведення експертиз).
В обґрунтування позову зазначала, що з 22.05.1997 по 29.02.2016 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі і за спільні сімейні кошти ними придбано майно, яке було зареєстровано на ім`я відповідача. А саме, легковий автомобіль марки «DODGE Nitro», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та 32% незавершеного об`єкта будівництва за адресою  АДРЕСА_1 . В період спільного проживання незавершений будівництвом будинок було добудовано, проте відповідач ухиляється від його реєстрації в належний спосіб, а вона позбавлена такої можливості, оскільки не має прав забудовника. На її думку згідно вимог ст. ст. 60-74 СК України таке майно підлягає визнанню спільною сумісною власністю подружжя.
У серпні 2017 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов та після його зменшення та уточнення відповідно до заяв, поданих від 14.05.2021 та від 09.11.2022 просив визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно: 
- цегляний паркан; ворота металеві; шиферний паркан, довжиною 20,58 м; шиферний паркан, довжиною 68 м; металевий паркан; вбиральню цегляну, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . 
- автомобіль марки «DODGE Nitro», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Після чого, розділити це майно між сторонами. Вирішити питання розподілу судових витрат.
Позов мотивував тим, що він з ОСОБА_3  з 22.05.1997 по 29.02.2016 перебували у шлюбі. На підставі договору дарування від 29.05.2002 йому було подаровано житловий будинок незавершений будівництвом, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 . Відсоток готовності становив 32%, вартість якого згідно судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 21.11.2019  складає 923 744, 00 грн.
Відповідно до Технічного паспорту станом на 03.07.2017 відсоток готовності будинку становить 58%,  вартість  згідно висновку експерта № 135/11-2019 за результатами проведення вказаної експертизи  1 674 287, 00 грн. Земельна ділянка ним була приватизована.
ОСОБА_3 згідно договору дарування від 29.05.2002 було подаровано житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Даний будинок був знесений, відповідачкою земельна ділянка була приватизована. 
Приватизовані земельні ділянки відповідачки та його межують між собою. Паркан між земельними ділянками відсутні.
Проте, в період шлюбу по периметру вказаної земельної ділянки збудовано паркан, який включає в себе: - цегляний паркан, довжиною 16 ,2 м, вартістю 12 456,00 грн; - ворота металеві, довжиною 4,5 м, вартістю 14 475,00 грн; шиферний паркан, довжиною 20,58 м, вартістю 19 482,00 грн; шиферний паркан, довжиною 68 м, вартістю 64 370,00 грн; металевий паркан, довжиною 13,27 м, вартістю 22 992,00 грн; вбиральню цегляну, вартістю 14 545, 00 грн.
Вартість цих об`єктів визначена висновком експерта № 135/11-2019 за результатами проведення судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 21.11.2019  складає 148 320,00 грн. і вони є спільним майном подружжя.
Також, в період шлюбу ними був придбаний автомобіль марки «DODGE Nitro», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Згідно висновку № 32 судової автотоварознавчої експертизи вартість автомобіля становить 279 551,60 грн., який підлягає розподілу між ними. Оскільки паркан з воротами та вбиральня розташовані на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_3 , то їх необхідно виділити їй.
Незавершений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1 не може бути визнаний спільною власністю подружжя і здійснено його розподіл, оскільки на нього немає жодних реєстраційних та правовстановлюючих документів немає. Відтак, не підлягає і поділу земельна ділянка, на якій він розташований. Відповідно і не може бути ухвалено рішення про вселення у цей будинок ОСОБА_3 .
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 10 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково. Також задоволено частково зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 . 
Визнано їх спільною сумісною власністю 65% незавершеного об`єкта будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 та автомобіль марки «DODGE Nitro», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Визнано за ОСОБА_6 право власності на незавершений об`єкт будівництва, та право співзабудовника, а саме на 1/3 частину незавершеного об`єкта будівництва - житлового будинку АДРЕСА_1 . 
Виділено ОСОБА_6 в натурі 1/3 частину незавершеного об`єкта будівництва- житлового будинку АДРЕСА_1 згідно варіанту №1 додатку №1 висновку додаткової експертизи №447/03-2022, розробленого з відхиленням від часток по площі житлового будинку та надати дозвіл для здачі вказаного незавершеного будівництвом будинку до експлуатації, припинивши право власності ОСОБА_2 на вказану частину майна. А саме виділено ОСОБА_6 в натурі наступне майно: №1-20 коридор зі сходами (площею 4,4 м2 ) вартістю 25 872 грн; №1-21 вітальня-хол (площею 21 м2) вартістю 123 478 грн; №1-22 кімната (площею 16,8) вартістю 98 783 грн; №1-23 Коридор (площею 1,5 м2) вартістю 8 820 грн; № 1-24 Санвузол (площею 7 м2) вартістю 41 159 грн; №1-25 Кімната (площею 18,7 м2) вартістю 109 954 грн ; №1-26 допоміжне (площею 4 м2) вартістю 23 520 грн; №1-27 Кімната (площею 23,6 м.2) вартістю 138 766 грн.
Визнано за ОСОБА_6  право власності на 1/3 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,0800 га. припинивши право власності на дану частину земельної ділянки ОСОБА_2 .
Вселено ОСОБА_6 в 1/3 частину незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_2  право власності та виділено в натурі 2/3 частини незавершеного об`єкта будівництва - житлового будинку АДРЕСА_1 , відповідно до варіанту №1 додатку №1 висновку додаткової експертизи № 447/03-2022, розробленого з відхиленням від часток по площі житлового будинку, а виділено в натурі наступне майно: №1-1 кладова вартістю 57 973 грн; №1-2 кладова - вартістю 36 568 грн; №1-3 Гараж (площею 23,7 м2) вартістю 211 380 грн; 1-4 Комірчина (площею 3,3 м.2) вартістю 29 433 грн, ; 1-5 Коридор зі сходами (площею 5,2 м.2) вартістю 46 379, грн; №1-6 господарська (площею 52,4 м2) вартістю 467 355 грн; №1-7 допоміжне (площею 8,1 м2) вартістю 72 244 грн; 1-8 Душова (площею 14,0 м2) вартістю 124 866 грн; 1-9 Топкова (площею 2,0 м2) вартістю 24 081 грн; 1-10 парна (площею 4,4 м2) вартістю 39 244 грн; № 1-11 Передпокій (площею 6,4 м2) вартістю 57 082 грн; №1-12 Коридор (площею 7,8 м2) вартістю 69 568 грн.; №1-13 Коридор (площею 3,7 м2) вартістю 33 000 грн; № 1-14 Санвузол (площею 3,8 м2) вартістю 33 892 грн.; №1-15 Кухня (площею 13,3 м2) вартістю 118 623 грн; ; 1-16 Вітальня (площею 50,5 м2) вартістю 450 409 грн; №1-17 Допоміжне (площею 3,7 м2) вартістю 33 000 грн; №1-18 Коридор зі сходами (площею 2,8 м2) вартістю 24 973 грн; №1-19 Допоміжне (площею33,6 м2) вартістю 299 678 грн.
Висновок 135/11-2019 від 21.11.2019 та додатковий висновок №447/03-2022 від 05.04.2022 вважається невід`ємною частиною рішення суду (схема поділу житлового- будинку по АДРЕСА_1 згідно варіанту 1 зображення в Додатку №1 до додаткового висновку № 447/03-2022).
Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на автомобіль DODGE Nitro 2007 року випуску д.н. НОМЕР_1 .
В задоволенні решти позовних та зустрічних позовних вимог відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права просить в частині визнання за ОСОБА_2 права особистої приватної власності на автомобіль марки «DODGE Nitro», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 залишити без змін, а в іншій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_6 до нього відмовити, а зустрічний позов задовольнити по суті позовних вимог.
Зазначає, що оскаржуване рішення є не законним, оскільки суд неповно з`ясував обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.
Вказує, що дійсно в період з 16.04.1997 по 29.02.2016 він перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 і заочним рішенням Богунського районного суду від 29.02.2016 шлюб - розірвано.
Під час шлюбу йому було подаровано ОСОБА_7 незавершений будівництвом житловий будинок, відповідно до договору дарування будинку від 29.05.02 засвідченого приватним нотаріусом Косигіним С.В., зареєстрованим в реєстрі за № 2008 - по АДРЕСА_1 , відсоток готовності якого становив 32 %, вартість будинку -13231 грн.
Дозвіл на відчуження вказаного незавершеного будівництвом житлового будинку наданий Виконавчим комітетом Житомирської міської ради згідно з рішенням від 25.04.2002 за №207. Згідно цього рішення надано дозвіл громадянам, зокрема ОСОБА_7 (власнику будинку по АДРЕСА_1 ) на розроблення проектів нового будівництва, розширення, реконструкцію існуючих індивідуальних житлових будинків і господарських будівель та на продовження незавершеного будівництва об`єктів архітектури, відчуження незакінчених будівництвом житлових будинків, переоформлення прав забудовника, та зобов`язати забудовників розробку проектної документації, та отримати дозвіл на проведення будівельно-монтажних та ремонтно-будівельних робіт. Термін дії даного рішення - 3 роки, тобто до 2005 року. Земельна ділянку, де розташований незавершений будівництвом будинок приватизував сам, а дозвіл вже на розроблення проектів нового будівництва йому не видавався. У матеріалах справи відсутня проектно-кошторисна документація на реконструкцію житлового будинку, дозвіл на виконання робіт, тому визначити, у які саме роки (термін) проводилась реконструкція вказаного житлового будинку є неможливим.
Враховуючи, що цей будинок і на сьогоднішній день не введено в експлуатацію, а тому безпідставно визнавати право спільної сумісної власності на нього. Спірне майно фактично є самовільно збудованим, тобто самочинним ( ст. 376 ЦК України), а отже вирішення питання про його поділ є неможливим.
Щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя житлового будинку АДРЕСА_1 зазначає, що дана вимога до задоволення не підлягає, оскільки 32 % частини будинку належить йому відповідно до договору дарування від 29.05.2002, яка є неподільною, з чим фактично позивач погодилась. 
За таких обставин неможливо визнати за ОСОБА_6 та ОСОБА_2 права спільної сумісної власності на будинок АДРЕСА_1 . Спірна земельна ділянка є особистою власністю ОСОБА_2 , так як набута на підставі приватизації.
У зв`язку з вказаним відсутні правові підстави для задоволення позову в частині визнання за позивачем право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,0800 га, на якій розташований будинок.
Відповідно не підлягає до задоволення вимога про вселення ОСОБА_6 у будинок, та стягнення на її користь грошової компенсації.
Суд, ухвалюючи рішення не звернув увагу на той факт, що він не відмовлявся від позовної вимоги щодо визнання паркану, розташованого біля будинку АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, але даному факту не надав правової оцінки. Оскільки паркан на належній Відповідачу ОСОБА_6 земельній ділянці, розташованій в АДРЕСА_1 збудовано під час шлюбу, то паркан загальною вартістю 133 775 грн є спільним майном подружжя. За таких обставин вважає, що з ОСОБА_6 на його користь необхідно стягнути 66 877,50 грн. 
Крім того, судове рішення містить обґрунтування відмови у задоволенні його зустрічної вимоги про поділ майна за адресою: АДРЕСА_2 , але судом не враховано, що у його заяві про зменшення позовних вимог від 14.05.2021 така вимога вже відсутня.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
У судовому засіданні представник ОСОБА_2 – адвокат Жуковська Л.А. підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити і надала пояснення, які відповідають доводам, зазначеним у скарзі. 
Представник ОСОБА_6 – адвокат Поліщук Р.М. заперечив проти задоволення апеляційної скарги, мотивуючи тим, скарга є необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції ухвалене із додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його зміни чи скасування немає.
Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи сторони в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга повинна бути залишена без задоволення з огляду на наступне. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Установлено судом та убачається із матеріалів справи, що ОСОБА_3 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 травня 1997 року по 29 лютого 2016 року, що підтверджується копією заочного рішення Богунського районного суду м. Житомира від 29.02.2016 року про розірвання шлюбу (т.1 а.с.6).
У період їх шлюбних відносин на підставі договору дарування від 29.05.2002 гр-ка ОСОБА_8 передала безоплатно ОСОБА_3 житловий будинок, що розташований у АДРЕСА_1 (житлова площа 26 кв.м). Сторони визначили вартість будинку 1638 грн (т.1 а.с.37). У послідуючому вказаний житловий будинок було знесено, що не заперечується сторонами.
Згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю від 29.11.2002 у приватній власності ОСОБА_3 перебуває земельна ділянка площею 0,0868 га за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (т.1 а.с.38). 
Відповідно до договору дарування від 29.05.2002 гр-н ОСОБА_7 передав безоплатно у власність ОСОБА_2 об`єкт незавершеного будівництва готовністю 32% (житлового будинку АДРЕСА_1 . Вартість незавершеного будівництвом житлового будинку, сторони в договорі визначили в розмірі 13 231 грн (т.1 а.с.5).
Будівництво житлового будинку було здійснено ОСОБА_7 на підставі Рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради народних депутатів від 08.09.1994 за № 488 про надання земельної ділянки, площею 800 кв. м для будівництва індивідуальних житлових будинків (т.1 а.с.7-8). А дозвіл на відчуження незакінченого будівництвом житлового будинку було надано ОСОБА_7 . Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради 25.04.2002 № 207 (т.1 а.с.11-13).
29.11.2002 ОСОБА_2 здійснив приватизацію земельної ділянки, площею 0,098 га, на якій розташований незавершений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Державного акту про право приватної власності на землю (т.1 а.с.40).
Судом встановлено, що будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 в період шлюбу сторін було продовжено і відповідно до висновку судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 135/11-2019 від 21.11.2019 вказаний будинок придатний для проживання, готовність становить 97% . Ринкова вартість даного будинку після його добудови становить 2 800 100,00 грн, що свідчить про істотне збільшення розміру незавершеного будівництвом житла (т. 2 а.с.123-180).
Також цим висновком судової експертизи встановлено, що земельна ділянка, площею 0,0928 га, яка перебуває у власності ОСОБА_2 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 0,0868 га, яка перебуває у власності ОСОБА_3 і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , мають спільну межу відповідно до опису меж земельних ділянок, але розташовані між ними паркани або інші лінійні рубежі відсутні ( т. 2 а.с.169). 
Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ТЗ-738842 від 22.01.2015 за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на автомобіль марки «DODGE NITRO», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску (т.1 а.с.66).
Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 32 від 30.03.2021 вартість вказаного автомобіля становить 279 551,60 грн (т.3 а.с.33-35).
21 червня 2018 року ОСОБА_3 у зв`язку із реєстрацією шлюбу змінила своє прізвище на « ОСОБА_4 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 від 21.06.2018 ( т. 2 а.с.217).
Суд першої інстанції ухвалюючи рішення дійшов вірного висновку, що правовідносини між сторонами регулюються положеннями ст. ст. 60, 61, 63, 70 СК України, ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321, 331, 386, 372, 376, 391 ЦК України та ст. 120 ЗК України. 
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України).
Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Як убачається із матеріалів справи у судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_2 не заперечував, що фактично будівництво будинку АДРЕСА_1 було завершено у 2013 році і сторони проживали у ньому до припинення шлюбних відносин разом із неповнолітніми дітьми.
Згідно висновку судової експертизи ступінь готовності незавершеного будівництва становить 97%, при цьому у ньому можливо визначити окремі частини, що підлягають виділу, саме будівництво технічно довести до завершення і здати в експлуатацію.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вказаний об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку із отриманих безоплатно ОСОБА_2 32% готовності (договір дарування від 29.05.2002) в період шлюбу сторін було добудовано до 97% готовності, і він є об`єктом спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток (1/3 та 2/3) і підлягає поділу.
Приймаючи до уваги, що варіант поділу житлового будинку АДРЕСА_1 згідно висновку додаткової судової будівельно технічної експертизи № 447/03-2022 від 05.04.2022 (т. 3 а.с.142-159) потребує незначного переобладнання будинку шляхом проведення ремонтно-будівельних робіт і є найбільш наближеним до відповідності часток сторін у майні, колегія суддів погоджується із таким висновком суду щодо його поділу між сторонами.
       Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі щодо неможливості поділу вказаного будинку, оскільки він є незавершеним, не прийнятим в експлуатацію і будівництво здійснено самочинно, а земельна ділянка на якій розташований будинок не підлягає поділу, оскільки перебуває у його приватній власності, є необґрунтованими з огляду на таке.
       Дозвіл на будівництво вказаного будинку і його відчуження було отримано попереднім власником ОСОБА_7 , що підтверджується Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради народних депутатів від 08.09.1994 за № 488 про надання земельної ділянки, площею 800 кв. м для будівництва індивідуальних житлових будинків ОСОБА_7 (т. 1 а.с.7-10) та Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради 25.04.2002 № 207 (т.1 а.с.11-13).
Згідно положень ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. 
У той же час, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року в справі № 158/2404/13-ц (провадження № 61-21466св18).
Згідно сімейного законодавства (ст. 60 СК України), яке було чинним на час видачі ОСОБА_2 . Державного акту на право приватної власності на землю, площею 0,0928 га, де розташований спірний будинок, дійсно не було передбачено що земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
У той же час, відповідно до приписів пункту 18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7, відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана у власність громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо визнання за ОСОБА_6 право власності на 1/3 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 , що відповідає її праву власності на 1/3 частину незавершеного будівництвом житлового будинку за вказаною адресою.
У зустрічній позовній заяві ОСОБА_9 просив суд визнати спільною сумісною власністю подружжя цегляний паркан; ворота металеві; шиферний паркан, довжиною 20,58 м; шиферний паркан, довжиною 68 м; металевий паркан; вбиральню цегляну, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 і вказане майно виділити ОСОБА_3 .
Наявність та вартість вказаного майна підтверджена висновком судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 135/11-2019 від 21.11.2019.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
ОСОБА_9 не надано належних і допустимих доказів про набуття або здійснення забудови цих об`єктів під час перебування у шлюбі із ОСОБА_3 і таких доказів не встановлено судом під час розгляду справи, що стало підставою для відмови у задоволенні зустрічного позову у цій частині.
Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 не спростовують висновків суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення ухвалене із дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним і обґрунтованим, тому підстав для його скасування немає.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 листопада 2022 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                 Судді

Повний текст постанови складений: 09 лютого 2023 року.