Справа № 464/1801/19                                 Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І. 
Провадження № 22-ц/811/217/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 грудня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Ванівського О.М.
суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10 червня 2020 року у справі за позовом ЛМКП «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:
В березні 2019 року Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» (ЛМКП «Львівтеплоенерго») звернулося до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення у розмірі 44 156 грн. 20 коп., з яких: 41 984,98 грн. – основний борг, 1 598,05 грн. – інфляційні нарахування, 573,17 грн. – 3% річних. 
В обґрунтування позовних вимог покликалисяся на те, що відповідачі проживають у квартирі АДРЕСА_1 , до якого ЛМКП «Львівтеплоенерго» надає послуги з постачання теплової енергії. Позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з відповідачів заборгованості за вказані послуги, такий наказ видано Сихівським районним судом м. Львова 30.03.2018, проте в подальшому скасовано ухвалою суду від 02.05.2018. У зв`язку з тим, що відповідачі не здійснювали оплату за надані послуги за період з 01.01.2015 до 31.01.2018 виникла заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 41 984,98 грн., яка підлягає стягненню з останніх.
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 10 червня 2020 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 41 984,98 грн., інфляційні нарахування у розмірі 1 598,05 грн., 3 % річних у розмірі 573,17 грн., а всього 44 156 (сорок чотири тисячі сто п`ятдесят шість) гривень 20 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 33 (тридцять три) копійки.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 33 (тридцять три) копійки.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 33 (тридцять три) копійки.
Вказане рішення суду оскаржили ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Вважають, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Покликаються на те, що прийняття рішення щодо них без їх участі і участі їх представника є порушенням їх прав. Зазначають, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , балансоутримувачем якого є ЛКП «Старий Сихів», обладнано індивідуальним тепловим пунктом (ІТП) з вузлом обліку теплової енергії ВОТЕ на опалення та гаряче водопостачання, з встановленням 07.02.2006 лічильника Sonocal 2000Ду 65 фірми Danfos Данія, та горизонтальної розводки внутрішньобудинкової системи опалення. Квартира АДРЕСА_3 у вищевказаному будинку обладнана приладом обліку теплової енергії на опалення (теплолічильник WMZ-UA). Жодних заборгованостей за спожиту теплову енергію у відповідачів не існує, оскільки надані послуги оплачено в повному обсязі, що підтверджується квитанціями.
Просять рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
19 квітня 20221 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» подало відзив на апеляційну скаргу. Просить рішення суду залишити без змін.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення заборгованості за центральне опалення в розмірі 9 191, 24 грн.
Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Виключно бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).
При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.
       Постановляючи оскаржуване рішення про задоволення позову ЛМКП «Львівтеплоенерго», суд виходив з того, що відповідачі не виконували свої зобов`язання по сплаті коштів за надані послуги з централізованого опалення.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
       Матеріалами справи та судом встановлено, що відповідачі зареєстровані та проживають в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки від 23.01.2019 №128, виданою ЛКП «Старий Сихів».
       Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 02.05.2018 скасовано судовий наказ від 03.03.2018 про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 75 760,85 грн., інфляційні нарахування у розмірі 6 846,01 грн., 3% річних у розмірі 1 626,31 грн., а також 176,20 грн. судового збору.
       Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією - суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Виконавцями послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності визначено суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальну організацію), якою є Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» (п. 3-4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
       Всупереч вимогам ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017, ч. 1 п. 18 постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, а також п.3.1 Договору, відповідачі не виконали свого зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого опалення, а відтак зобов`язані сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.
       Згідно з розрахунками, наданими позивачем (а.с. 5-6, 7, 169, 170, 199-200), заборгованість відповідачів за послуги з централізованого опалення за період з 01.01.2015 до 31.01.2018 становить 41 984,98 заборгованість за послуги з централізованого опалення, 1 598,05 грн. – інфляційні нарахування, 573,17 грн. – 3 % річних, а всього 44 156 грн. 20 копійок.
       Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг з теплопостачання між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, регулюються спеціальним Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року.
       Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.
       Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать:
1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.
Послуга з управління багатоквартирним будинком включає:
утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;
купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;
поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;
2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
       Згідно з частиною 1 статті 12 закону «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
       Пунктом першим частини 1 статті 7 закону «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 цього закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
       Згідно із статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» сфера теплопостачання - це сфера діяльності з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії споживачам; - постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.
       Відповідно до абзацу сьомого статті 6 Закону України «Про природні монополії» до суміжних ринків, що регулюються відповідно до цього Закону, належить виробництво теплової енергії (крім випадків, коли вона використовується виключно для внутрішньовиробничих потреб) в обсягах, що перевищують рівень, який встановлюється умовами та правилами здійснення підприємницької діяльності з виробництва теплової енергії (ліцензійними умовами) та постачання теплової енергії.
       Постачання теплової енергії складається з: - постачання теплової енергії для опалення (централізоване опалення), - постачання теплової енергії, яка йде на підігрів води (гаряче водопостачання).
       Позивачем Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» надаються послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, тобто надаються послуги з постачання теплової енергії, а відповідач, в свою чергу, споживає зазначені послуги, що свідчить про наявність між сторонами у справі взаємних зобов`язань.
       Тому колегія суддів вважає безпідставним покликання відповідачів про те, що судом не прийнято до уваги та не було дано належної оцінки у рішенні тій обставині, що послуги з централізованого опалення та відповідно їх оплата – не можуть надаватись мешканцям будинку у якому встановлено та функціонує індивідуальний тепловий пункт. Відповідач неправильно трактує визначення з постачання теплової енергії та централізованого опалення, яке входить в склад постачання теплової енергії. 
       Частиною 1 статті 24 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач теплової енергії має право на отримання обсягів теплової енергії згідно з параметрами відповідно до договорів, а також норм і правил.
       Згідно із частиною 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
       Статтею 67 ЖК УРСР визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
       Відповідно до ч.1 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» , споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
       Статтею 19 закону «Про теплопостачання» встановлено обов`язок споживача оплатити надані послуги.
       Наведеними положеннями законів передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
       Згідно із п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.
       Відповідно до п. 20 Правил надання послуг із централізованого опалення, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції, тощо) або відповідно до умов договору.
       Згідно із положеннями частини першої, п`ятої, шостої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
       Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
       Сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме, такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, а сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом.
       Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).
       Згідно із розрахунком заборгованості за надані послуги по особовому рахунку № НОМЕР_1 , що по АДРЕСА_4 , за період з 01.01.2015 року по 31.01.2018 року нарахована плата за опалення, ПТН (приєднане теплове навантаження) та за опалення місць загального користування на суму 41 984 грн. 98 коп.
       Правильність нарахування суми боргу, у визначений позивачем період, підтверджується даними особового рахунку № НОМЕР_1 , яким підтверджено розмір боргу та факт не внесення у повному обсязі за спірний період оплати за централізоване опалення.
       У матеріалах справи відсутні докази про ненадання ЛМКП «Львівтеплоенерго» послуг з постачання теплової енергії або надання не в повному обсязі.
       Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
       Згідно із змістом статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню, як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
       Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
       Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.
       За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
       Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
       Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
       Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
       Враховуючи викладене, слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплати грошей за надані послуги.
       З огляду на юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється також дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
       З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. 
Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-
                                       ПОСТАНОВИВ :

       апеляційну скаргуОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 – залишити без задоволення.
       Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10 червня 2020 року – залишити без змін.
       Постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
       Повний текст постанови складено 16 грудня 2022 року.

Головуючий :                                                                 Ванівський О.М.

Судді:                                                                                Крайник Н.П.

                                                                               Мельничук О.Я.