ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/6713/22                                                                            Суддя (судді) першої інстанції: Моргун Г.Л.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
                                     судді-доповідача Кузьменка В.В.,
                                     суддів: Василенка Я.М., Ганечко О.М.,
                                                            
розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії в порядку спрощеного провадження, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Володарського районного суду Київської області від 11 листопада 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Володарського районного суду Київської області з позовом до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просив:
- визнати протиправними дії Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо відмови в проведенні додаткової перевірки та складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 124 КУпАП по факту ДТП, яка сталася 25.08.2021 року, близько 17:00 год., по автодорозі М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ згідно поданої заяви з додатками від 20.05.2022 року, яка зареєстрована в секторі документального забезпечення Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції за № К-33 від 28.06.2022 року;
- зобов`язати Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України вчинити дії, а саме провести додаткову перевірку та скласти протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 124 КУпАП по факту ДТП, яка сталася 25.08.2021 року, близько 17:00 год по автодорозі М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ згідно поданої заяви з додатками від 20.05.2022 року, яка зареєстрована в секторі документального забезпечення Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції за № К-33 від 28.06.2022 року.
Рішенням Володарського районного суду Київської області від 11 листопада 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати спірне рішення суду та задовольнити позовні вимоги.
Доводи апелянта аналогічні викладеним у позовній заяві та обґрунтовані зокрема тим, що під час розгляду справи № 364/65/22 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у суді, отримано висновок експерта № 5299/22-52/10965/22-52, з якого вбачається, що з боку водія ОСОБА_2 було порушення ПДР, що знаходиться у причинному зв`язку з ДТП, яка сталася 25.08.2021. Відтак, на переконання позивача, працівниками поліції незаконно та безпідставно не складено протокол про адміністративне правопорушення на вказану особу.
Розгляд справи проведено у порядку письмового провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 25.08.2021 близько 17 години 00 хвилин, на 148 км автодороги М-14 сполученням Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «MAN 19.463» («Ман») державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом марки «KRONE SDP 24» («Крон»), державний номерний знак НОМЕР_2 , допустив порушення Правил дорожнього руху, а саме: на 148 км автодороги М-14 сполученням Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, керуючи автомобілем марки «MAN 19.463» державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом марки «KRONE SDP 24» державний номерний знак НОМЕР_1 , був неуважним, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості, та здійснив зіткнення з автомобілем марки «ALFA ROMEO GIULIETTA» («Альфа Ромео Джульєтта»), державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався попереду та зупинився, та від удару автомобіль марки «ALFA ROMEO GIULIETTA» («Альфа Ромео Джульєтта»), державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 продовжив самовільний рух та здійснив виїзд на смугу зустрічного транспорту, де відбулось зіткнення автомобіля марки «ALFA ROMEO GIULIETTA» («Альфа Ромео Джульєтта»), державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки «AUDI Q5» («Ауді»), державний номерний знак НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження.
За наслідками дорожньо-транспортної пригоди було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 201728 відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП.
Постановою Володарського районного суду Київської області від 07.02.2022 у справі № 364/65/22, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 24.05.2022 позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.
Крім того, постановою Володарського районного суду Київської області від 03.08.2022 повернуто заяву захисника ОСОБА_1 адвоката Кравця Д.М. про перегляд за нововиявленими обставинами вищезазначеної постанови суду (справа № 364/65/22/). Судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу адвоката Кравця Д.М. на вказану постанову повернуто з усіма доданими до неї додатками.
Позивачем зазначено, що під час розгляду справи № 364/65/22 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у суді, отримано висновок експерта № 5299/22-52/10965/22-52, з якого вбачається, що з боку водія ОСОБА_2 було порушення ПДР, що знаходиться у причинному зв`язку з ДТП, яка сталася 25.08.2021. Тому позивач вважає, що працівниками поліції незаконно та безпідставно не було складено протокол про адміністративне правопорушення на вказану особу.
Не погоджуючись з вказаною бездіяльністю Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України представник позивача звернувся з вказаним позовом до суду.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що не складення протоколу відносно ОСОБА_2 не порушує права позивача, оскільки не породжує, не змінює та не припиняє його права і обов`язки саме у сфері публічно-правових відносин, а отже обраний позивачем спосіб захисту своїх прав та інтересів не базується на вимогах чинного законодавства.
Аналізуючи обставини справи, доводи апелянта та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення, з огляду на таке.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП, у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати: уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції).
Відповідно до ч. 1 ст. 221 КУпАП судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Згідно з п. 5 Розділу I Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 (надалі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, якщо воно вчинене особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, або його розгляд не віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський відповідно до ст. 255 КУпАП складає протокол про адміністративне правопорушення; поліцейські складають протоколи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені, зокрема статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до п. 1 Розділу VIII Інструкції, у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, на місці дорожньо-транспортної пригоди складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб, до якого додаються: 1) схема місця ДТП (додаток 7), яку підписують учасники ДТП та поліцейський; 2) пояснення учасників пригоди та свідків (у разі їх наявності); 3) показання технічних приладів (у разі їх наявності); 4) показання засобів фото- та/або відеоспостереження (у разі їх наявності); 5) інші матеріали, які необхідні для прийняття рішення у справі.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оцінюючи обґрунтованість вимог ОСОБА_1 в межах спірних правовідносин, колегія суддів звертає увагу на таке.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. У випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), п. 57, Series A, №    93).
Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення ч. 2 ст. 55 Основного Закону України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
За змістом ч. 3 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.
Стосовно «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Стосовно поняття «охоронюваний законом інтерес» у тому ж Рішенні Конституційного Суду України вказано, що воно означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Верховним Судом у постанові від 14.07.2020 у справі № 363/3888/17 висловлено правову позицію стосовно того, що такий спосіб захисту, як оскарження дій працівника поліції щодо не складення протоколу про адміністративне правопорушення та зобов`язання відділ поліції скласти такий протокол з метою притягнення до адміністративної відповідальності іншу особу, не створить для скаржника жодних юридичних прав та/чи обов`язків. Крім цього, з огляду на завдання адміністративного провадження, факт притягнення іншої особи до адміністративної відповідальності не може вплинути на особисті права та/або інтереси заявника.
Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Позивачем в доводах апеляційної скарги жодним чином не обґрунтовано наявність підстав для відступу від вищевказаної правової позиції Верховного Суду, яка під час розгляду справи була правомірно врахована судом першої інстанції на виконання вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.
Таким чином, суд першої інстанції вірно вказав, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку за наслідками розгляду даної справи.
Керуючись ст.ст. 139, 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, 

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володарського районного суду Київської області від 11 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії в порядку спрощеного провадження - залишити без задоволення.
Рішення Володарського районного суду Київської області від 11 листопада 2022 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                        В. В. Кузьменко 

Судді:                                                                                           О. М. Ганечко

                                                                                                    Я. М. Василенко