ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року	Львів	Справа № 500/305/19 пров. № А/857/14186/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                              Обрізко І.М., 
суддів                                                                                  Носа С.П., Кухтея Р.В., 
за участю секретаря судового засідання                              Хабазні Ю.Є.,
за участю представника позивача                                        Галинського М.В.,
за участю представника відповідача                                        Мурованої І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року,  прийняте суддею Баранюком А.З.  о 14 годині 00 хвилин у місті Тернополі, повний текст складено 09.09.2021 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства "Птахофабрика Тернопільська" до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

                                                            встановив:

ПАТ "Птахофабрика Тернопільська" (далі – позивач) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі - ГУ ДФС у Тернопільській області), правонаступником якого є Головне управління ДПС у Тернопільській області (надалі - ГУ ДПС у Тернопільській області, відповідач), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12 грудня 2018 року № 0010661401, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 1301643 грн та донараховано штрафні санкції у сумі 650821,50 грн, податкову вимогу №1356-54 від 18 січня 2019 року, рішення про опис майна у податкову заставу №194/10-5/19-00-54-09/1447 від 21 січня 2019 року.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ "Птахофабрика Тернопільська" задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято постанову, якою адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано оскаржувані податкове повідомлення-рішення, податкову вимогу та рішення про опис майна у податкову заставу.
Постановою Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року касаційну скаргу ГУ ДФС у Тернопільській області, правонаступником якого є ГУ ДПС у Тернопільській області, задоволено частково, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року скасовано в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12 грудня 2018 року №0010661401 про донарахування податкового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 173903 грн та застосування штрафних санкцій у розмірі 86951,50 грн, а також в частині визнання протиправними та скасування податкової вимоги № 1356-54 від 18 січня 2019 року та рішення про опис майна у податкову заставу від 21 січня 2019 року №194/10-5/19-00-54-09/1447. Справу у вказаній частині направлено на новий розгляд до Тернопільського окружного адміністративного суду. В іншій частині постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року залишено без змін.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2022 року, позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 12 грудня 2018 року №0010661401 про донарахування податкового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 173903 грн та застосування штрафних санкцій у розмірі 86951,50 грн. Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Тернопільській області витрати на проведення судово-економічної експертизи у розмірі 6864,84 грн.
Суд першої інстанції прийняв до уваги висновок експерта від 27.04.2021 року №96/101/21-22, згідно якого у разі не відображення суми податкового кредиту у розмірі 173903,00 грн у податковій декларації з ПДВ за лютий 2018 року, дана сума не могла би бути врахована у податковому кредиті. ПАТ "Птахофабрика Тернопільська" проведено розрахунки з бюджетом по ПДВ за січень 2018 року відповідно до даних податкової декларації з ПДВ за січень 2018 року і платіжними дорученнями сплачено ПДВ у відповідній сумі 2570938,00 грн (платіжне доручення від 26.02.2018 року №2290 на суму 1625938,00 грн, платіжне доручення від 15.02.2018 року №2210 на суму 770000,00 грн, платіжне доручення від 30.01.2018 року №2057 на суму 175000,00 грн).
Суд прийшов до висновку, що у контролюючого органу була відсутня підстава для донарахування ПАТ "Птахофабрика Тернопільська" податкового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 173903,00 грн та застосування штрафних санкцій у розмірі 86951,50 грн, а тому податкове повідомлення-рішення від 12 грудня 2018 року №0010661401 у цій частині є протиправним та підлягає до скасування.
Постановою Верховного Суду від 22 вересня 2022 року касаційну скаргу ГУ ДПС у Тернопільській області задоволено. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2022 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ПАТ "Птахофабрика Тернопільська" зареєстровано Тернопільською районною державною адміністрацією 15.05.1997 року за №16511050001000564, 03.03.2016 року взято на податковий облік в органах державної податкової служби, є платником податку на додану вартість.
Посадовими особами ГУ ДПС проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання вимог ПАТ "Птахофабрика Тернопільська" податкового валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2016 року по 30 червня 2018 року, за результатами якої складено акт № 2521/19-00/14-01/03369177 від 30 листопада 2018 року.
Серед іншого, перевіркою встановлено, що позивач повторно збільшив податковий кредит з ПДВ на суму 173903 грн у податковій звітності з ПДВ за лютий 2018 року. Відповідні коригування вже були проведені на основі поданого уточнюючого розрахунку №9031006361 від 26 лютого 2018 року "Уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок" за січень 2018 року.
На підставі Акта перевірки відповідач 12 грудня 2018 року виніс податкове повідомлення-рішення № 0010661401, яким позивачу збільшено суму податкового зобов`язання з ПДВ у сумі 1301643 грн та застосовано штрафні санкції у сумі 650821,50 грн.
18 січня 2019 року ГУ ДПС винесло податкову вимогу № 1356-54 на суму податкового боргу 2117655,44 грн.
21 січня 2019 року ГУ ДПС прийняло рішення № 194/10-5/19-00-54-09/1447 про опис майна ПАТ "Птахофабрика Тернопільська" в податкову заставу.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Згідно пп.14.1.36 п. 14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до ст.185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з ввезення товарів на митну територію України.
Згідно з ст.190 ПК України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.
У відповідності до п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст.198 до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування (п.198.6 ст.198 ПК України).
Згідно до п.200.1, п.200.2, п.200.4 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200'1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
У разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку (п. 50.1 ПК України).
Форма уточнюючого розрахунку, порядок його подання та заповнення затверджені наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 року № 21, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року за № 159/28289 (далі - Порядок № 21). 
У відповідності до пунктів 2-6, 8 розділу VI Порядку №21, у графі 4 відображаються відповідні показники декларації звітного періоду, що виправляється. У разі якщо до декларації за цей звітний період раніше вносилися зміни, у графі 4 відображаються відповідні показники графи 5 останнього уточнюючого розрахунку, який подавався до декларації звітного (податкового) періоду, що виправляється.
У графі 5 уточнюючого розрахунку відображаються відповідні показники з урахуванням виправлення.
У графі 6 відображається сума помилки (абсолютне значення).
У разі виправлення значення рядка 21 декларації, яке у майбутніх звітних періодах не вплинуло на значення рядка 18 чи рядка 20.2, уточнюючий розрахунок подається за один звітний період, в якому вносяться відповідні зміни. Такий уточнюючий розрахунок може бути поданий у спосіб, визначений в абзаці четвертому пункту 50.1 статті 50 розділу II Кодексу. Значення графи 6 рядка 21 уточнюючого розрахунку (як збільшення, так і зменшення) враховується у рядку 16.2 декларації за звітний період, у якому подано такий уточнюючий розрахунок.
У разі виправлення значення рядка 21 декларації, яке у майбутніх періодах впливатиме на значення рядка 18 чи рядка 20.2, уточнюючий розрахунок подається за кожний звітний період, у якому значення рядка 21 декларації впливало на значення рядка 18 чи рядка 20.2.
У разі виправлення помилок у рядках поданої раніше декларації, до яких повинні додаватися додатки, до уточнюючого розрахунку повинні бути додані відповідні додатки, що містять інформацію щодо уточнених показників.
У разі виправлення помилок у рядках поданої раніше декларації, до яких повинні додаватися додатки, до уточнюючого розрахунку повинні бути подані відповідні додатки, що містять інформацію щодо уточнених показників.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, згідно звітної податкової декларації з ПДВ за листопад 2017 року позивач нарахував собі 4606124, 00 грн податкового кредиту та 5689118,00 грн податкових зобов`язань внаслідок чого зобов`язаний був сплатити 1082994,00 грн ПДВ.
Станом на 27.12.2017 року позивач повністю виконав свої зобов`язання зі сплати вказаної суми ПДВ за листопад 2017 року (15.12.2017 року сплачено до бюджету 570000,00 грн, 27.12.2017 року сплачено до бюджету 512994,00 грн).
Разом із цим, станом на 15.01.2018 року позивачем сплачено ПДВ за грудень 2017 року у сумі 3710000,00 грн (28.12.2017 року сплачено до бюджету 500000,00 грн, 29.12.2017 року сплачено до бюджету 200000,00 грн і 1360000,00 грн, 15.01.2018 року сплачено до бюджету 50000,00 грн і 1600000,00 грн).
Згідно звітної податкової декларації з ПДВ за грудень 2017 року позивач нарахував собі 2632473,00 грн податкового кредиту та 6879445,00 грн податкових зобов`язань. Внаслідок чого позивач зобов`язаний був сплатити 4246972 грн ПДВ.
19.01.2018 року позивачем було подано уточнений розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за березень 2017 року, яким збільшено розмір податкового кредиту на суму 173903,00 грн (рядок 21 уточненого розрахунку за березень 2017 року).
22.01.2018 року з електронного рахунку ПДВ позивача було списано 173903,00 грн, у зв`язку із зменшенням податкового кредиту у листопаді 2017 року.
29.01.2018 року, позивачем сплачено за грудень 2017 року 536972,00 грн ПДВ (173901,02 грн (-173903,00 грн + 1,98 грн переплата за попередні періоди, в якості перекриття списання 22.01.2018 року 173903,00 грн ПДВ за 11.2017 року), 363070,98 грн додалося до суми авансових платежів за грудень 2017 року.
Станом на 29.01.2018 року позивачем сплачено за грудень 2017 року 4073070,98 грн ПДВ (залишилось несплаченим 173901,02 грн ПДВ за грудень 2017 року).
30.01.2018 року позивач сплатив 175000,00 грн (173901,02 грн ПДВ за грудень 2017 року та 1098,98 грн ПДВ за січень 2018 року).
Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, станом на 30.01.2018 року позивач повністю виконав свої зобов`язання зі сплати ПДВ за грудень 2017 року у сумі 4246972 грн.
15.02.2018 року позивач сплатив 770000,00 грн ПДВ за січень 2018 року, в загальному станом на 15.02.2018 року позивачем сплачено 771098,98 грн ПДВ за січень 2018 року.
Згідно звітної податкової декларації з ПДВ за січень 2018 року позивач нарахував собі 3669048,00 грн податкового кредиту та 6239986,00 грн податкових зобов`язань, внаслідок чого зобов`язаний був сплатити 2570938 грн ПДВ (без врахування податкового кредиту за березень 2017 року у сумі 173903,00 грн)
26.02.2018 року позивач сплатив 1625938 грн ПДВ за січень 2018 року, загалом станом на 26.02.2018 року позивачем сплачено 2397036,98 грн ПДВ за січень 2018 року.
26.02.2018 року позивачем було подано уточнений розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за січень 2018 року. Так, позивач показав наявність невикористаного податкового кредиту за попередні періоди в сумі 173903 грн (який він не вніс у рядок 16.1. звітної декларації за січень 2018 року, та відповідно не використав в розрахунку своїх зобов`язань за 01.2018 року).
27.02.2018 року позивач сплатив 174000,00 грн ПДВ (173901,02 грн за січень 2018 року та 98,98 грн за лютий 2018 року).
Відтак, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що станом на 27.02.2018 року позивач повністю виконав свої зобов`язання зі сплати ПДВ за січень 2018 року у сумі 2570938,00 грн.
В подальшому, у звітній податковій декларації за лютий 2018 року (вперше в звітній податкові декларації з ПДВ) позивач показав в рядку 16.2 податковий кредит в сумі 173903,00 грн з попередніх податкових періодів (який ним не був використаний при розрахунках своїх податкових зобов`язань за всі попередні періоди) та використав (вперше) при розрахунку своїх податкових зобов`язань (включив в податковий кредит).
Також слід зазначити, що суд першої інстанції вірно взяв до уваги висновок експерта від 27.04.2021 року №96/101/21-22, згідно якого у разі не відображення суми податкового кредиту у розмірі 173903,00 грн у податковій декларації з ПДВ за лютий 2018 року, дана сума не могла би бути врахована у податковому кредиті. ПАТ "Птахофабрика Тернопільська" проведено розрахунки з бюджетом по ПДВ за січень 2018 року відповідно до даних податкової декларації з ПДВ за січень 2018 року і платіжними дорученнями сплачено ПДВ у відповідній сумі 2570938,00 грн (платіжне доручення від 26.02.2018 року №2290 на суму 1625938,00 грн, платіжне доручення від 15.02.2018 року №2210 на суму 770000,00 грн, платіжне доручення від 30.01.2018 року №2057 на суму 175000,00 грн).
За результатами дослідження представлених документів повторного, зайвого віднесення до податкового кредиту ПАТ "Птахофабрика Тернопільська" суми 173903,00 грн податку на додану вартість за лютий 2018 року експертом не встановлено.
Відтак, експерт дійшов висновку, що висновки, зроблені в акті ГУ ДФС України в Тернопільській області №2521/19-00/14-01/03369177 від 31.11.2018 року про повторне зайве включення ПАТ "Птахофабрика Тернопільська" до податкового кредиту 173903,00 грн податку на додану вартість за лютий 2018 року внаслідок чого завищено податковий кредит на суму 173903,00 грн за лютий 2018 року документально не підтверджуються.
Суд зазначає, що відповідно до п.109.1 ст.109 Податкового кодексу України, податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.
Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно з п.п.112.1-112.3 та п.112.7 ПК України особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.
Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.
Особа не може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення інакше, як на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом.
У разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків.
Суд першої інстанції вірно встановив, що відповідачем не доведено в діях позивача вини. Навпаки, судом встановлено, що помилка допущена при заповненні декларації з податку на додану вартість не призвела до зменшення податкових зобов`язань ПАТ "Тернопільська птахофабрика", а "Уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок" за січень 2018 року №9031006361, у якому, у рядку 16.2 "Збільшено/зменшено залишок від`ємного значення за результатами поданих уточнюючих розрахунків" відображено суму податкового кредиту у розмірі 173903,00 грн подано за наслідками консультації з податковим інспектором.
Отже, у контролюючого органу були відсутня підстава для донарахування позивачу  податкового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 173903,00 грн та застосування штрафних санкцій у розмірі 86951,50 грн, а тому податкове повідомлення-рішення від 12 грудня 2018 року №0010661401 у цій частині є протиправним та підлягає до скасування.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
          Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
                                                          постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року у справі №500/305/19 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	Р. В. Кухтей  	
Повне судове рішення складено 26.12.2022.