ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

16 березня 2023 року 	м.Суми	

Справа №583/1811/22 
Номер провадження 22-ц/816/367/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Криворотенка В. І. 
з участю секретаря судового засідання – Кияненко Н.М.,

у присутності :
заінтересованої особи – державного виконавця Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гончар Наталії Борисівни, 

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Цурканом Віктором Івановичем, 
на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 січня 2023 року у складі судді Ярошенко Т.О., постановлену в м. Охтирка Сумської області, повний текст якої виготовлено 23 січня 2023 року, 
в цивільній справі за скаргою  ОСОБА_1 , заінтересовані особи: начальник Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Богомол Сергій Миколайович, державний виконавець Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гончар Наталія Борисівна, Охтирський відділ державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвоката Цуркана В.І., звернувся до суду з вказаною скаргою в порядку судового контролю за виконанням судового рішення. Скарга мотивована тим, що у Охтирському відділі державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі по тексту – відділ ДВС) перебуває виконавче провадження АСВП №61904325 з примусового виконання виконавчого листа, виданого за рішенням Охтирського міськрайонного суду від 05 лютого 2020 року №583/4918/19, яким змінено спосіб стягнення аліментів на підставі рішення цього ж суду від 29 липня 2015 року №583/1945/15-ц, на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі стягненням з ОСОБА_1 аліментів в розмірі 1/8 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення ним повнолітня, починаючи стягувати з дня набрання законної сили даним рішенням суду зі сплатою аліментів на користь матері ОСОБА_2 . 
ОСОБА_1 проживає на території Автономної Республіки Крим, аліменти сплачував періодичними платежами, як особисто, так через інших осіб на його прохання, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок стягувача. Після перевірки чергового розрахунку заборгованості по сплаті аліментів виявив, що частина перерахованих боржником через своїх знайомих коштів стягувачу не були враховані державним виконавцем, а саме : 07 квітня 2022 року на суму 286 грн 00 коп., платник - ОСОБА_4 ; 07 квітня 2022 року на суму 1429 грн 00 коп., платник - ОСОБА_4 ; 08 квітня 2022 року на суму 2400 грн 00 коп., платник - ОСОБА_4 ; 04 червня 2022 року на суму 1296 грн 00 коп., платник - ОСОБА_5 
05 грудня 2022 року представником боржника подана заява про проведення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з урахуванням проведених виплат та офіційного працевлаштування з 28 січня 2021 року, на підтвердження чого ним було надано копії квитанцій та довідку, проте, листом від 09 грудня 2022 року, за підписом начальник відділу ДВС Богомол С., боржника було повідомлено, що надані квитанції не містять відомостей про перерахування зазначених коштів на виконання вимог виконавчого листа, а довідка про працевлаштування суперечить вимогам зазначеного Закону. 
Просив поновити процесуальний строк звернення до суду зі скаргою в порядку судового контролю за виконанням судового рішення (в порядку Розділу VII ЦПК) починаючи з 16 грудня 2022 року – дня отримання поштою письмового повідомлення відділу ДВС за підписом начальника від 09 грудня 2022 року з додатком розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за підписом державного виконавця від 08 грудня 2022 року. 
За наслідками розгляду скарги просив:
визнати протиправними бездіяльність начальника відділу ДВС Богомола С.М. та державного виконавця цього відділу Гончар Н.Б. по не врахуванню та не зарахування до розрахунку аліментної заборгованості по примусовому виконанню рішення Охтирського міськрайонного суду від 05 лютого 2020 року №583/4918/19 (2/583/106/20) про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/8 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення повнолітня, на користь матері ОСОБА_2 , працевлаштування боржника ОСОБА_1 без статусу ФОП – СПД починаючи з 28 січня 2021 року виходячи з заробітку та доходів платника аліментів, як працевлаштованої особи відповідно до довідки від 21 листопада 2022 року за період з січня 2021 року по жовтень 2022 року, та фактично проведених оплат за банківськими переказами по банківським розрахунковим квитанціям (платіжному дорученню) від боржника через третіх осіб (банківського посередництва), які зараховані на користь стягувача ОСОБА_2 , від 07 квітня 2022 року на суму 286 грн 00 коп., від 07 квітня 2022 року на суму 1429 грн 00 коп., від 08 квітня 2022 року на суму 2400 грн 00 коп., від 04 червня 2022 року на суму 1296 грн 00 коп.;
визнати незаконним та скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 08 грудня 2022 року за вих.№18354 АСВП №61904325 на загальну суму визначеного боргу за аліментами в розмірі 21 576 грн 71 коп. в межах виконавчого провадження відділу ДВС №61904325;
зобов`язати начальника відділу ДВС Богомола С.М. та державного виконавця відділу ДВС Гончар Н.Б. в межах виконавчого провадження АСВП №61904325 врахувати та зарахувати до розрахунку аліментної заборгованості працевлаштування боржника ОСОБА_1 без статусу ФОП – СПД починаючи з 28 січня 2021 року виходячи з заробітку та доходів платника аліментів як працевлаштованої особи відповідно до довідки від 21 листопада 2022 року за період з січня 2021 року по жовтень 2022 року, та фактично проведених оплат за банківськими переказами по банківським розрахунковим квитанціям від боржника через третіх осіб (банківського посередництва), які зараховані на користь стягувача ОСОБА_2 , з урахуванням банківської квитанції Р24А2144579994С6739 від 07 квітня 2022 року на суму 286 грн 00 коп., банківської квитанції Р24А2144643199С2710 від 07 квітня 2022 року на суму 1429 грн 00 коп., банківської квитанції Р24А2148174777С5546 від 08 квітня 2022 року на суму 2400 грн 00 коп., та платіжного доручення Р24АР24А2325100215С9995 від 04 червня 2022 року на суму 1296 грн 00 коп.. у відповідності із додатком №15 до Інструкції з організації примусового виконання рішень (пункт 4 розділу ХVІ), затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 2.04.2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2832/5) «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень».
Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 січня 2023 року, з урахуванням виправлень внесених ухвалою цього ж суду від 31 січня 2023 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю. 
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвоката Цуркана В.І., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи,  порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції безпідставно прийнято до уваги поданий державним виконавцем відзив, який не було надіслано учасникам процесу, та письмові пояснення представника стягувача, що не містять доказів на підтвердження повноважень представника та на підтвердження надсилання його учасникам судового провадження. Тому, вказані пояснення та відзив підлягали поверненню без розгляду особам, які їх подали. 
На переконання заявника апеляційної скарги, судом першої інстанції не вивчалися подані ним заяви і клопотання. Так, 15 січня 2023 року ним була подана заява про залучення до справи належного учасника – належного структурного підпорядкування Охтирський ВДВС, яким є Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Суми), проте, справу судом було розглянуто з неналежним колом учасників. Також, судом не було вирішено заявлене в скарзі клопотання про поновлення строків на її подання. 
Вказує на помилковість посилання суду першої інстанції на лист Верховного Суду від 07 березня 2022 року, так як він стосується невиконання рішень, ухвалених на користь Російської Федерації. Вважає, що є неприпустимим відмежування АРК від територіальної належності та державної приналежності до України та не врахування наданих на її території довідок про офіційне працевлаштування та про розмір отримуваних доходів. Звертає увагу на те, що на час прийняття начальником відділу ДВС рішення про відмову у здійсненні перерахунку заборгованості зі сплати аліментів та не врахування довідки з місця роботи боржника, між Україною та Російською Федерацією діяла Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справа, з якої Україна вийшла 23 грудня 2022 року. 
Посилається на безпідставне неврахування проведених ОСОБА_1 виплат аліментів за поданими квитанціями, що білу здійснено на прохання стягувача за наданими нею банківськими реквізитами. Отримання цих виплат підтвердила ОСОБА_2 під час обговорення питання про виїзд дитини за кордон. Оплата проводилася через третіх осіб (банківське посередництво), у зв`язку з тим, що проведення оплат з Республіки Крим є утрудненим, потребує переплат та проведення банківських операцій через московські установи. 
У встановлений апеляційним судом строк відзивів на апеляційну скаргу подано не було. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заінтересованої особи ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 лютого 2020 року змінено спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на підставі рішення цього ж суду від 29 липня 2015 року, на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі стягненням з ОСОБА_1 аліментів в розмірі 1/8 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення ним повнолітня, починаючи стягнення з дня набрання законної сили даним рішенням суду зі сплатою аліментів на користь матері ОСОБА_2 .
На підставі виконавчого листа №583/1945/15-ц, за заявою ОСОБА_2 від 23 квітня 2020 року держаним виконавцем відділу ДВС відкрито виконавче провадження № 61904325.
06 грудня 2022 року представник боржника – адвокат Цуркан В.І. звернувся до відділу ДВС із заявою про проведення розрахунку аліментної заборгованості до якої додав довідку про працевлаштування видану «ИП ПОКИДАЙЛО НАТАЛЬЯ СЕРГЕЕВНА Российская Федерация» від 21 листопада 2022 року за № 1121-22/1, а також копії квитанцій від ОСОБА_4 як відправника переказу власних коштів ОСОБА_2 від 07 квітня 2022 року на суму 286 грн 00 коп. та від 08 квітня 2022 року на суму 1429 грн 00 коп., та копію квитанції від ОСОБА_5 , як відправника власних коштів ОСОБА_2 від 04 червня 2022 року на суму 1296 грн 00 коп. (а.с. 18, 19, 20, 21-22, 23, 30-31).
Листом від 09 грудня 2022 року за вих. №18379 за підписом начальника відділу ДВС, за результатами розгляду вказаної заяви, боржника ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_7 повідомлено, що державним виконавцем в порядку ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» здійснено розрахунок заборгованості за сплати аліментів, що станом на 01 лютого 2022 року складає 21576 грн 71 коп. Подані квитанції не містять відомостей про перерахування зазначених коштів на виконання виконавчого листа. Начальник відділу ДВС не вбачав підстав для врахування довідки про працевлаштування боржника та розмір його заробітної плати (а.с. 28-29). 
08 грудня 2022 року держаним відділу ДВС проведено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів АСВП № 61904325, згідно якого сукупний розмір заборгованості ОСОБА_1 з квітня 2020 року по листопад 2022 року складає 21576 грн 71 коп. (а.с. 24-25). 
Постановляючи ухвалу в оскаржуваній частині, судом першої інстанції не встановлено істотного порушення начальником відділу ДВС чи державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження», що було б підставою для визнання незаконним та скасування проведеного розрахунку заборгованості скаржника зі сплати аліментів. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам закону та обставинам справи. 
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» від  02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
За змістом статті 8 Закону України «Про виконавче провадження», реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України.
Рішення виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження. У разі тимчасової відсутності доступу до автоматизованої системи допускається виготовлення документів на паперових носіях з подальшим обов`язковим внесенням їх до автоматизованої системи не пізніше наступного робочого дня після відновлення її роботи.
         Згідно ч. 4 ст. 71 цього Закону, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі:
1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;
2) подання заяви стягувачем або боржником;
3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи;
4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби;
5) закінчення виконавчого провадження.
У відповідності до пунктів 4, 7 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року за №512/5, розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.
У разі надходження до органу державної виконавчої служби, приватного виконавця заяви стягувача про видачу довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів орган державної виконавчої служби, приватний виконавець протягом трьох робочих днів видають стягувачу довідку про наявність заборгованості зі сплати аліментів (далі - довідка) (додаток 16), яка скріплюється печаткою органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.
Для видачі довідки виконавець обчислює розмір заборгованості зі сплати аліментів з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (стаття 195 СК України).
Суди першої інстанції встановив, що оспорюваний розрахунок заборгованості  є законним та обґрунтованим, він здійснений (з врахуванням того, що   ОСОБА_1 на території України не працює), виходячи із середньої заробітної плати працівника для місцевості, в якій проживає боржник.
Доводи апеляційної скарги представника боржника про офіційне працевлаштування ОСОБА_1 з 28 січня 2021 року та необхідність проведення обрахування заборгованості зі сплати аліментів у період з 28 січня 2021 року по жовтень 2022 року виходячи з отриманої ним заробітної плати, колегія суддів вважає непереконливими, з огляду на таке. 
На підтвердження працевлаштування ОСОБА_1 , його представником – адвокатом Цурканом В.І. надано довідка від 21 листопада 2022 року «ИП ОСОБА_8 », адреса: Російська Федерація, м. Севастополь. 
З наданого листа начальника відділу ДВС Богомола С.М. від 09 грудня 2022 року вбачається, що розрахунок заборгованості зі сплати аліментів здійснено відповідно до норм ч. 2 ст. 195 СК України, так як відповідно до інформації ДФС України від 09 грудня 2022 року боржник ОСОБА_1 не працевлаштований.
Пунктами 10, 10-1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджених постановою КМУ від 26 лютого 1993,року встановлено, що з осіб, які працюють і одержують заробіток (дохід) тільки за  кордоном  у  державі,  з  якою  Україна не уклала договору про надання  правової допомоги, розмір аліментів обчислюється виходячи із  розміру  середньої заробітної плати працівника для місцевості, де мешкали такі особи до від`їзду за кордон. У разі надання такими особами   відомостей   про   свій   заробіток   (дохід)   аліменти обчислюються  виходячи  із  розміру заробітку (доходу), отриманого ними за кордоном. 
З осіб, які працюють і одержують заробіток (дохід) тільки за кордоном у державі, з якою Україна уклала договір про надання правової допомоги, аліменти обчислюються і стягуються у визначеному законодавством порядку.
Тобто, з огляду на положення ст. 195 СК України та вказаного Переліку, розрахунок заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу) боржника, здійснюється в тому разі, якщо платник аліментів отримує такі доходи в Україні чи у державі, з якою Україна має договір про правову допомогу. 
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. Тимчасова окупація Російською Федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для Російської Федерації жодних територіальних прав. Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року.
Посилання представника на зупинення у відносинах між Росією та Україною дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах лише з 23 грудня 2022 року не впливає на правильність висновків суду про відсутність правових підстав для врахування поданої довідки про доходи боржника, оскільки територія Автономної Республіки Крим, де на цей час він мешкає, має статус тимчасово окупованої, є невід`ємною частиною та не створює для Російської Федерації жодних територіальних прав. 
Згідно із ч.ч. 1, 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.
Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах "Лоізіду проти Туречиини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".
Тобто, у контексті названих загальних принципів ("Намібійські винятки"), сформульованих в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, у виняткових випадках можуть бути визнані, як доказ, документи, видані окупаційною владою, у випадку, якщо їх неприйняття призведе до порушень та обмежень прав особи. 
Проте, надана представником довідка про працевлаштування боржника, видана фізичною особою, яка нібито здійснює підприємницьку діяльність. При цьому, не було надано доказів на підтвердження того, що особа, яка видала цю довідку, взагалі здійснює підприємницьку діяльність на офіційно визнаній території Російської Федерації.
За таких обставин, довідка про розмір заробітної плати, не є належним та допустимими доказом, а тому державний виконавець обґрунтовано відмовив у її вираховуванні при визначенні розміру заборгованості боржника зі сплати аліментів. 
У супереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції надав належну оцінку долученим до скарги квитанціям від 07 квітня 2022 року, 08 квітня 2022 року та від 04 червня 2022 року, та обґрунтовано не прийняв їх до уваги. Платниками в цих квитанціях зазначені ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , доказів на підтвердження того, що кошти перераховувалися цими особами в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів, матеріали справи не містять. 
На переконання колегії суддів, помилкове посилання суду першої інстанції, як на підставу для не врахування довідки про працевлаштування боржника, на лист Верховного Суду від 07 березня 2022 року, в якому викладена спільна думка суддів, органів юстиції та примусового виконання рішень, професійних суддівських об`єднань, арбітражних установ та юридичних спільнот про невиконання до припинення агресії та усунення її наслідків, рішень ухвалених на користь Російської Федерації, не є підставою для зміни чи скасування правильного по суті судового рішення. 
Колегією суддів не було встановлено також і істотного порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскарженої ухвали суду. Відзив на скаргу державним виконавцем ДВС Гончар Н.Б. був сформований на поданий у системі «Електронний суд», до якого було також долучена квитанція про доставку цього відзиву представнику Цуркану В.І. (а.с. 61). 
Подані представником стягувача ОСОБА_2 – адвокатом Савочкою А.М. письмові пояснення по суті скарги на дії ДВС дійсно не містять доказів на підтвердження їх надсилання учасникам процесу, проте, як стягувач, так і її представник брали участь у судовому засіданні, і висловили суду свою позицію по суті скарги, яка і була врахована судом першої інстанції. 
ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвоката Цуркана В.І., фактично оскаржує бездіяльність державного виконавця та начальника відділу, яка виразилася у не врахуванні при проведенні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів довідки про розмір заробітної плати та квитанцій, що є триваючим правопорушенням, а тому відсутні підстави для вирішення заявленого представником клопотання про поновлення строків звернення до суду зі скаргою. 
Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
       Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Цурканом Віктором Івановичем, залишити без задоволення, ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 січня 2023 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 17 березня 2023 року.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        О. Ю. Кононенко 

                                                                                                   В. І. Криворотенко