ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" березня 2023 р.           Справа№ 910/19423/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Яковлєва М.Л.
суддів:            Шаптали  Є.Ю. 
          Чорногуза М.Г. 

за участю секретаря судового засідання:           Гончаренка О.С.  

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 28.03.2023  у справі №910/19423/20 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні
матеріали апеляційних скарг          Акціонерного товариства «Укртрансгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Теплобут» та Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз»
на рішення           Господарського суду міста Києва від 13.12.2022, повний текст якого складений 30.12.2022,
у справі           № 910/19423/20 (суддя Маринченко Я.В.)
за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю «Квас Бевериджиз»
до                     1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо - комерційна фірма «Теплобуд»
2. Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Оператор газотранспортної системи України» Акціонерного товариства «Укратрансгаз» 
3. Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз»
про                     стягнення безпідставно набутих коштів, інфляційних витрат та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Квас Бевериджиз» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо - комерційна фірма «Теплобуд» (відповідач 1), Акціонерного товариство «Укртрансгаз» в особі Філії «Оператор газотранспортної системи України» Акціонерного товариства «Укратрансгаз» (відповідач 2), Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» (відповідач 3), у якому просило:
- стягнути з відповідача 1 безпідставно набуті кошти в сумі  1  519  073,78 грн. та інфляційні втрати в сумі 201  527,18 грн.;
- стягнути з відповідача 2 безпідставно набуті кошти в сумі  58  108,78 грн. та інфляційні втрати в сумі 7  708,58 грн.;
- стягнути з відповідача 3 безпідставно набуті кошти в сумі 82  635,05 грн. та інфляційні втрати в сумі 10 96274 грн.
-  зобов`язати  відповідача 3 здійснити розрахунок розподіленого позивачу  природного газу у липні 2018 року згідно Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2498.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:
- обсяг  природнього газу, який поставлений позивачу у липні 2018 року та, відповідно, обсяги послуг з транспортування та розподіл такого газу, були визначені на підставі акту-розрахунку необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу від 31.07.2018 ПАТ «Запоріжгаз» (за вказаним актом нарахування об`єму природного газу виконано виходячи з того, що у період нарахування прилад обліку газу був несправний, а нарахування було проведено за номінальними витратами на годину,  причиною виконання розрахунку зазначено: непридатність ЗВТ за результатами позачергової повірки  - примітка суду);
- у зв`язку з визнанням рішенням Господарського суду Запорізької області від 30.03.2020 у справі №908/2313/18, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 28.09.2020, вказаного акту-розрахунку недійсним, кошти, які були сплачені позивачем відповідачам за поставлений у липні 2018 року природній газ та послуги з транспортування та розподіл такого газу, підлягають поверненню позивачу.
Відповідач 1 заперечував проти задоволення позову, вказавши, що у зв`язку з рішенням Господарського суду Запорізької області від 30.03.2020 у справі №908/2313/18, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 28.09.2020, позивач повинен спочатку належним чином врегулювати питання по обсягах спожитого природного газу у липні 2018 з оператором ГРМ (відповідачем 3).
Відповідач 2 заперечував проти задоволення позову, вказавши, що відповідач 2 не був стороною у справі №908/2313/18 на яку посилається позивач, звернення про коригування акту наданих послуг АТ «Укртрансгаз» не отримувало.
Відповідач 3 заперечував проти задоволення позову, вказавши, що отримані від позивача кошти не є безпідставними в розумінні ст. 1212 ЦК України, так як  вказані кошти були отримані на підставі договірних відносин між сторонами. Крім того, відповідач 3 зазначив, що позивачем не обґрунтовано вимогу щодо здійснення розрахунку розподіленого відповідачем 3 природного газу у липні 2018 року.
Справа розглядалася судами неодноразово.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.04.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2021 позов задоволено частково, зобов`язано відповідача 3 здійснити розрахунок розподіленого позивачу  природного газу у липні 2018 року згідно Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2498, в іншій частині позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачів безпідставно набутих коштів та інфляційних втрат, суди  першої та апеляційної інстанції виходили з того, що:
- у зв`язку з прийнятим Господарським судом Запорізької області рішення у справі від 30.03.2020 року у справі № 908/2313/18, яке залишене без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 28.09.2020, яким визнано недійсним рішення відповідача 3 про донарахування позивачу не облікованого об`єму природного газу у липні 2018 року в кількості 160 0063 куб.метрів позивач  повинен в першу чергу врегулювати питання по обсягам спожитого природного газу у липні 2018 року з відповідачем 3, оскільки у відповідача 1 відсутні підстави вважати дійсними інші обсяги постачання позивачу у липні 2018 року природного газу ніж ті, що наразі обліковуються у Оператора ГТС в Газовому балансі України. Викладене вище свідчить про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача 1 безпідставно набутих грошових коштів позивача на суму в розмірі 1  519  073,15 грн. з ПДВ.
- кошти в сумі 58  108,78 грн. та в сумі 82  635,05 грн. позивач відповідачу 2 та відповідачу 3 відповідно перерахував за надані послуги з транспортування та розподілу у липні 2018 року природного газу у в обсязі 160,071 тис.куб.м. на підставі укладених між сторонами договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 6767/ЗП-12 від 30.12.2011 та типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2498, тобто на відповідній правовій підставі У свою чергу під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Вказане свідчить про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог на підставі положень ст. 1212 ЦК України;
- враховуючи, що у відповідачів відсутні перед позивачем прострочена заборгованість, у суду відсутні підстави для задоволення вимог щодо стягнення інфляційних втрат з відповідачів.
Постановою Верховного Суду від 30.06.2022 вищезазначені судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасовано, а справу у скасованій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Суд касаційної інстанції  погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для застосування положень ст. 1212 ЦК України, оскільки в цьому випадку договір постачання природного газу № 53/17Г від 20.12.2017, договір № 6767/ЗП-12 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами та типовий договір розподілу природного газу є взаємопов`язаними, недійсними в судовому порядку не визнавались, не є нікчемними в силу закону, проте зауважив на тому, що обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia (Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.06.2021 у справі №    904/5726/19).
Також суд касаційної інстанції дійшов наступних висновків:
-  суди попередніх інстанцій у цій справі дійшли помилкового висновку про безпідставність посилання позивача на встановлені у справі № 908/2313/18 обставини, оскільки такі обставини та висновки стосуються безпосередньо позивача та стосуються предмету доказування у цій справі - відсутності чи наявності підстав для повернення позивачу сплачених ним коштів внаслідок складення акта необлікованого (донарахованого) об`єм природного газу;
-  надаючи оцінку доводам скаржника, суди повинні були враховувати, що правовідносини за договором постачання природного газу № 53/17Г від 20.12.2017, договором № 6767/ЗП-12 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами та типовим договором розподілу природного газу, підписаним між сторонами, хоч і регулюються різними договорами, однак є взаємопов`язаними. Тому встановлення чи спростування обставин щодо правовідносин по одному з зазначених договорів матиме наслідком встановлення чи спростування обставин по інших договорах;
-  з матеріалів справи вбачається, що позивачем до позовної заяви було долучено Акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу від 31.07.2018, відповідно до якого обсяг використаного природного газу становить 160,062 м3, акт 53/17Г-07 приймання-передачі природного газу від 31.07.2018, відповідно до змісту якого позивачу за липень 2018 року було передано 160,071 м3, акт №ЗП000008610 наданих послуг з розподілу природного газу від 31.07.2018, відповідно до змісту якого визначено кількість розподіленого газу - 160,071 м3.. Разом з тим, ні місцевий суд, ні в подальшому суд апеляційної інстанції, не надали оцінки тому, що зазначений обсяг використаного природного газу не співпадає із обсягом переданого/розподіленого газу;
- судами попередніх інстанцій не надано оцінки наявних у акті №ЗП000008610 наданих послуг з розподілу природного газу від 31.07.2018 зауважень скаржника та доданому до матеріалів справи листа від 20.09.2018 №311, в якому скаржником мотивовано відмову від підписання акта №ЗП000008610 наданих послуг з розподілу природного газу від 31.07.2018;
- місцевий суд, з яким у подальшому погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що позивач фізично приєднаний до газорозподільної системи відповідача 3 та відбір природного газу здійснює через таку газорозподільну мережу, тому саме до відповідача 3 входить зняття даних з приладів обліку та саме Оператор ГРМ є джерелом формування даних про фактичні обсяги споживання, які є обов`язковими для постачальника природного газу;
- з огляду на встановлені у справі № 908/2313/18 обставини та висновки, викладені у пунктах 28.3., 28.4., 29.1., 30 мотивувальної частини цієї постанови, суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про те, що за підсумками спірного періоду фактичне споживання позивача становить 160  071 кубічних метрів, у зв`язку з чим зазначений обсяг був викуплений відповідачем 1, транспортований та розподілений відповідачем 2 та відповідачем 3 відповідно;
- відтак, висновки місцевого та апеляційного судів, які не погодилися з доводами позивача про те, що оскарження та визнання недійсним рішення ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» щодо донарахування позивачу необлікованого об`єму природного газу (розподіленого в липні 2018 року в кількості 160,062 м3), оформленого Актом-розрахунком необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу від 31.07.2018 є підставою для повернення сплачених споживачем коштів, також є передчасним.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.12.2022 у справі №910/19423/20 позов задоволений частково, до стягнення з відповідача 1 на користь позивача присуджено безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 1  519  073,15  грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2  278,75 грн., до стягнення з відповідача 2 на користь позивача присуджено  безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 58 105,78 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 871,39 грн., до стягнення з відповідача 3 на користь позивача присуджено  безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 82  635,05 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1  240,81 грн., в іншій частині позову відмовлено.
Задовольняючи позовні вимоги в частині безпідставно набутих коштів, суд першої інстанції виходив  з того, що:
- заявлені до стягнення суми є коштами, які були сплачені позивачем відповідачам  за постачання, транспортування та розподіл природного газу у липні 2018 року, а обсяги вказаного газу та послуг з транспортування та постачання газу буди визначені на підставі акту-розрахунку необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу від 31.07.2018 ПАТ «Запоріжгаз»;
- рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.03.2020 у справі №908/2313/18, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 28.09.2020, визнано недійсним рішення Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» щодо донарахування позивачу необлікованого об`єму природного газу, розподіленого в липні 2018 року, в кількості 160062,00 м3, оформленого актом-розрахунком необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу від 31.07.2018;
- рішенням Господарського суду міста Києва від 07.04.2021 у цій справі 910/19423/20, яке на оскаржувалось та набрало законної сили, відповідача 3 зобов`язано здійснити розрахунок розподіленого позивачу  у липні 2018 року природного газу згідно Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2498;
- позивач 18.05.2022 звертався до відповідача 3  з листом №17/05-21 від 17.05.2021 у якому просив останнього, проте відповідач 3 своїм листом №690007-ск-8437-0621 від 14.06.2021 відмовив позивачу у здійсненні вказаного розрахунку;
- оскільки рішення відповідача 3 щодо донарахування позивачу  необлікованого об`єму природного газу, розподіленого в липні 2018 року, в кількості 160062,00 м3, оформленого Актом-розрахунком необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу від 31.07.2018 визнано недійсним та за відсутності здійсненого відповідачем 3 розрахунку розподіленого позивачу  природного газу у липні 2018 року, у відповідача 3 відсутні підстави для утримання отриманої від позивача грошової суми у розмірі 82  635,05 грн.;
-  Верховний Суд у своїй постанові від 30.06.2022 у справі №910/19423/20 вказав, що правовідносини за Договором постачання природного газу № 53/17Г від 20.12.2017, Договором № 6767/ЗП-12 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами та Типовим договором розподілу природного газу, підписаним між сторонами, хоч і регулюються різними договорами, однак є взаємопов`язаними, а тому встановлення чи спростування обставин щодо правовідносин по одному з зазначених договорів матиме наслідком встановлення чи спростування обставин по інших договорах;
-  оскільки судом встановлено відсутність підстав у відповідача 3 щодо утримання отриманої від позивача грошової суми у розмірі 82  635,05 грн. за Договором розподілу природного газу та враховуючи взаємопов`язаність правовідносин підписаного між сторонами Типового договору розподілу природного газу, Договору постачання природного газу № 53/17Г від 20.12.2017, Договором № 6767/ЗП-12 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, у відповідача 1 та відповідача 2 відсутні правові підстави для утримання спірних грошових коштів, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача про стягнення безпідставно набутих грошових коштів з відповідача 1 у розмірі 1  519  073,15 грн. та з відповідача 2 у розмірі 58  105,78 грн. підлягають задоволенню.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішення Господарського суду Запорізької області від 03.03.2020 у справі №908/2313/18 не містило обов`язку повернути позивачу спірні грошові кошти, доказів звернення позивача до відповідачів про повернення безпідставно отриманих коштів матеріали справи не містять, а також враховуючи, що позивачем у липні 2018 здійснювалось споживання природного газу та враховуючи звернення позивача до відповідача 3 з проханням здійснити розрахунок розподіленого ТОВ «Квас Бевериджиз» природного газу у липні 2018 року і не здійснення такого розрахунку відповідачем 3, у суду відсутні об`єктивні данні на підставі яких можливо встановити період прострочення, вартість спожитого позивачем газу у липні 2018, що унеможливлює здійснення нарахування інфляційних втрат.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Теплобут» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати повністю рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2022 у справі №910/19423/20 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
У апеляційні скарзі відповідач 1 зазначив про те, що рішення суду першої інстанції  є таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права,  а також фактичним обставинам справи.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на ті ж самі обставини, що й під час розгляду справи в суді першої інстанції, а саме на те, що перерахування спірних коштів на відповідній правовій підставі (договір) виключає можливість їх стягнення з посиланням на положення ст. 1212 ЦК України, додатково зауваживши на тому, що:
- позивач фактично не заперечує проти споживання ним природного газу у липні 2018 року принаймні  у в обсязі 84  153,1 куб.м., що підтверджується наданим позивачем  звітом коректора, проте незважаючи на вказане просить повернути йому і кошти сплачені в рахунок оплати вказаного газу;
- судом першої інстанції не прийнято  до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18.11.2022 у справі № 914/993/21 за тотожними правовідносинами відповідно до яких показання коректора об`єму газу перебувають в прямій безпосередній залежності від даних, які отримані від лічильника газу, а відтак, відповідачем 3 цілком вірно було здійснено нарахування позивачу споживання ним природного газу у липні 2018 року за номінальними витратами на годину (задовольняючи позовні вимоги у справі №908/2313/18 суди виходили з того, що за відсутності зареєстрованих та зафіксованих у звітах коректора об`єму газу позивача повідомлень про наявні аварійні/діагностичні ситуації (несправності), а також за наявності здійснення обліку обсягу природного газу за допомогою коректора, підстави для перерахунку відповідачем розподіленого позивачу природного газу в липні 2018 року відсутні та того, що  в даній ситуації наявні дані в обчислювачі/коректорі об`єму газу є достатніми для визначення об`єму природного газу по об`єкту споживача, що відповідно до абз. 2 пункту 8 глави 4 розділу ХІ Кодексу ГРС звільняє позивача від застосування щодо нього заходів відповідальності у випадку наявності порушень, пов`язаних з пошкодженням лічильника - відсутністю дійсних показів на табло лічильника газу (сброс данних) - примітка суду);
- жодним судовим рішенням на даний час не прийнято та не підтверджено фактично спожитий позивачем у липні 2018 року обсяг природного газу, а відтак не має можливості виконати приписи судових рішень, в частинах, які стосуються відповідача 1, адже не може бути виконане рішення (повернення грошових коштів) без визначення конкретного обсягу спожитого позивачем у липні 2018 року природного газу.
До апеляційної скарги відповідачем 1 додані додаткові докази, а саме копії акту приймання-передачі природного газу № ЗП00028664 від 31.07.2016, скрін-шоту електронного листа, листів позивача № 210 від 20.06.2018, № 269 від 15.08.2018, № 241 від 17.07.2018.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2023, справу №910/19423/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Шаптала Є.Ю., Чорногуз М.Г.
З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що у даному випадку унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування матеріалів даної справи у суду першої інстанції та відкладення вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/19423/20, а також відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи №910/19423/20.
30.01.2023 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи. 
Також 30.01.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2022 у справі № 910/19423/20, в якій скаржник просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2022 у справі №910/19423/20 в частині стягнення з Акціонерного товариства «Укртрансгаз» безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 58  105,78 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Крім того, скаржником заявлене клопотання про поновлення строку на оскарження вищевказаного рішення.
У апеляційній скарзі відповідач 2 зазначив про те, що рішення в оскаржуваній частині є таким, що прийнято при не з`ясуванні  судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в оскаржувану рішення, обставинам справи, а також таким, що прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на ті ж самі обставини, що й під час розгляду справи в суді першої інстанції, а саме на те, що перерахування спірних коштів на відповідній правовій підставі (договір) виключає можливість їх стягнення з посиланням на положення ст. 1212 ЦК України, додатково зауваживши на тому, що:
- судом першої інстанції не взято до уваги та не надано жодної об`єктивної оцінки тому, що на даний час не визначено та не підтверджено фактично спожитий позивачем у липні 2018 року обсяг природного газу, що вплинуло на прийняття незаконного судового рішення;
- з огляду на те, що  відповідно до змісту судових рішень зі справи № 908/2313/18 судами не досліджувались обставини надання/ненадання відповідачем 2 послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами у спірний період (липень 2018 року) та те, що у вказані справі сторонами є виключно позивач та відповідач 3, а відповідача 1 та відповідача 2 не було залучено до участі у цій справі, що свідчить про те, що вказані судові рішення прав та інтересів таких осіб не зачіпають,  а тому суд першої інстанції не повинен був посилатись на наведене судове рішення.
Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 30.01.2023 справу №910/19423/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Чорногуз М.Г., Шаптала Є.Ю..
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2023 задоволено клопотання Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2022 у справі №910/19423/20 та поновлено апелянту вказаний строк, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2022 у справі №910/19423/20, розгляд апеляційної скарги призначено на 06.03.2023 о 10:45 год. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Теплобут» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2022 у справі №910/19423/20 залишено без руху, апелянту надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, шляхом подання до суду апеляційної інстанції доказів сплати судового збору у розмірі 11  274,29 грн.
03.02.2023 від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Теплобут» до Північного апеляційного господарського суду надійшли пояснення, до яких, зокрема, додані докази сплати судового збору у розмірі 34  179,00 грн.
Крім того, 03.02.2023 від представника «Виробничо-комерційна фірма «Теплобут» до Північного апеляційного господарського суду надійшли уточнення апеляційної скарги, зі змісту яких вбачається, що скаржником вищезгадане рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині, що стосується майнових зобов`язань останнього, а саме - стягнення 1  519  073,15 грн.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Теплобут» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2022 у справі №910/19423/20, апеляційні скарги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Теплобут» на рішення Господарського суду Чернігівської області від міста Києва від 13.12.2022 у справі №910/19423/20 об`єднані в одне апеляційне провадження, розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Теплобут» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2022 у справі №910/19423/20 призначено на раніше визначені дату та час - 06.03.2023 на 10:45 год. 
Також, 06.02.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», в якій скаржник просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2022 у справі №910/19423/20 в частині стягнення з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Квас Бевериджиз» безпідставно набутих коштів у розмірі 82  635,05 грн. і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Крім того, скаржником заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаного рішення.
У апеляційній скарзі скаржник зазначив про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, є незаконним, необґрунтованим та об`єктивно не дослідженим.
У обґрунтування  вимог апеляційної скарги апелянт фактично постався на ті ж самі обставини, що й відповідач 1 та відповідач 2, додатково зауваживши на тому, що:
- судовими рішеннями у справах №  908/2313/18 та цієї справи № 910/19423/20 відповідача 3 не було зобов`язано  здійснити розрахунок природного газу у липня 2018 року з використанням даних про об`єм природного газу, що міститься у звіті про роботу коректора лічильника газу за липень 2018 року;
-  у відповідності до положень п. 4 гл. 3 розд. ІХ Кодексу  газорозподільних систем:
1) споживач, який є власником комерційного ВОГ, зобов`язаний протягом трьох календарних днів після закінчення розрахункового газового місяця надати Оператору ГРМ у спосіб та за формою, визначеними договором розподілу природного газу, звіт про дані комерційного вузла обліку за розрахунковий період. При цьому якщо комерційний ВОГ обладнаний обчислювачем чи коректором об`єму природного газу, до звіту додаються роздруковані звіти з обчислювача чи коректора об`єму природного газу про добові та/або погодинні дані споживання природного газу, протокол про втручання в роботу комерційного ВОГ та протокол аварійних/діагностичних повідомлень;
2) при цьому, якщо протягом (за підсумками) поточного місяця споживач не надав звіт про дані комерційних ВОГ - об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за цей місяць та подальші періоди визначається за номінальною потужністю газового обладнання споживача та кількістю годин їх використання, що визначені договором розподілу природного газу, без подальшого перерахунку (коригування) попередніх періодів. При цьому Оператор ГРМ не пізніше десятого числа місяця, наступного за розрахунковим, направляє споживачу письмові пояснення про зміну режиму нарахування разом з актом приймання-передачі природного газу за розрахунковий період (місяць). Відновлення розрахунків за даними комерційних ВОГ здійснюється за заявою споживача до Оператора ГРМ та після складання акта про фіксацію даних комерційних ВОГ, підписаного Оператором ГРМ та споживачем;
- враховуючи те, що позивач не надав відповідачу 3  звіт про дані комерційного вузла обліку за липень 2018 року у визначені строки, проведене відповідачем 3 позивачу нарахування обсягів газу у липень 2018 року на рівні 160  062 куб.м. є правомірним 
Згідно протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 06.02.2023, справу №910/19423/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Шаптала Є.Ю., Чорногуз М.Г.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2023 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2022 у справі №910/19423/20 залишено  без руху, апелянту надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, шляхом надання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 1  290,78 грн., апелянта попереджено, що невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали є підставою для повернення апеляційної скарги.    
16.02.2023 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Теплобут» надійшла заява, в якій він просить надати йому можливість приймати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon». Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2023 вказану заяву задоволено. 
03.03.2023 до суду від позивача надійшли відзиви на апеляційні скарги відповідачів 1, 2 та 3, в яких позивач, з посиланням на те, що:
- у п. 28.4 постанови Верховного Суду від 30.06.2022 у цій справі судом касаційної інстанції зроблено висновок про те, що  договір № 6767/ЗП-12 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами та типовий договір розподілу природного газу є взаємопов`язаними, а відтак, встановлення чи спростування обставин щодо правовідносин по одному з вказаних договорів  матиме наслідком встановлення чи спростування обставин по інших договорах;
- позивач не заявляв про те, що у спірний період ним не споживався природній газ, проте відповідач 3, як суб`єкт ринку природного газ, повністю ігнорує рішення суду та не проводить позивачу відповідний  розрахунок спожитого у липні 2018 року природного газу;
- спір у справі № 914/993/14 не є тотожнім до даного спору,
просить апеляційні скарги залишити без задоволенні, а рішення суду першої інстанції - без змін.
До відзиву на апеляційну скаргу відповідача 1 позивачем додано належним чином засвідчені копії акту перевірки режиму газоспоживання підприємства (установи) від 23.07.2018 та акту про порушення № 75 від 23.07.2018
З метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження фактичних обставин справи, дотриманням принципів рівності та змагальності, для надання всім учасником справи можливості прийняти участь в судовому засіданні, вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», ухвалою від 06.03.2023 розгляд апеляційних скарг Акціонерного товариства «Укртрансгаз» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Теплобут» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2023 у справі № 910/19423/20/21 відкладено на 28.03.2023 о 09:45 год. 
09.03.2023 до суду від відповідача 1 надійшла відповідь на відзив позивача на апеляційну скаргу відповідача 1.
13.03.2023 та 18.03.2023 до суду від Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» надійшли заяви про усунення недоліків до яких додано платіжне доручення.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз»  на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2022 у справі №910/19423/20, апеляційні скарги Акціонерного товариства «Укртрансгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Теплобут» та Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз»  на рішення Господарського суду Чернігівської області від міста Києва від 13.12.2022 у справі №910/19423/20 об`єднані в одне апеляційне провадження, розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз»  на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2022 у справі №910/19423/20 призначено на раніше визначені дату та час - 28.03.2023 на 09:45 год. 
24.03.2023 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від представника Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» надійшло клопотання, в якому він просить надати йому можливість приймати участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon». Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2023 вказане клопотання задоволено. 
Щодо наданих під час апеляційного перегляду додаткових  доказів, колегія суддів зазначає про таке.
Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).
У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття. 
Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства, зокрема є: змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Законом можуть бути визначені також інші засади судочинства.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України  частини 3 статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема: верховенство права; змагальність сторін; пропорційність; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами тощо.
Статтею 13 ГПК України  встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно із ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Виходячи з аналізу вищенаведених норм процесуального законодавства, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, зобов`язаний забезпечувати дотримання принципу змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, доведенні перед судом їх переконливості, сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом задля прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, яке буде відповідати завданням господарського судочинства.
У рішенні від 03.01.2018 «Віктор Назаренко проти України» (Заява №18656/13) ЄСПЛ наголосив, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Вони вимагають «справедливого балансу» між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони матимуть змогу висловити свої думки щодо кожного документа в матеріалах справи (див. рішення у справі «Беер проти Австрії» (Beer v. Austria), заява №30428/96, пункти 17, 18, від 06 лютого 2001 року)
Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992).
У пункті 7 розділу II рішення у справі «Мінак та інші проти України» ЄСПЛ указав, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (рішення від 27.10.1993 у справах «Авотіньш проти Латвії», заява №17502/07, пункт 119 та «Домбо Бехеєр Б. В. проти Нідерландів», пункт 33). Кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі з апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа в матеріалах справи (пункти 17 - 18 рішення від 06.02.2021 у справі «Беер проти Австрії», заява №30428/96).
Колегія суддів вважає за доцільне, для забезпечення сторонами рівних прав під час судового розгляду, розглядати справу по суті з врахуванням всіх доданих учасниками судового процесу в суді апеляційної інстанції  доказів.
Станом на 28.03.2023 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу, інших клопотань від учасників справи не надходило.
Під час розгляду справи представники відповідачів апеляційній скарги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, представники позивача проти задоволення апеляційних скарг заперечив, просив залишити їх без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзивів, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

20.12.2017 позивач (споживач) та відповідач 1 (постачальник) уклали договір постачання природного газу №53/17Г (далі Договір постачання газу), в п. 1.1 якого погодили, що постачальник зобов`язується поставляти споживачеві природний газ (газ) в належній якості та необхідних обсягах у порядку, передбаченому договором, а споживач - оплачувати вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених цим договором.
В абз. 2 п. 2.6 розділу 2 Договору постачання газу визначено, що за підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний об`єм (обсяг) розподіленого природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.
30.12.2011 відповідач 2 (газотранспортне підприємство) та позивач (замовник) уклали договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, №6767/ЗП-12 (далі Договір транспортування), в п. 1.1 якого погодили, що відповідач 2 зобов`язується надати позивачу послуги з транспортування магістральними газопроводами природного газу позивача від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а замовник - внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, строки та порядку, передбачені умовами Договору.
Відповідач 3 (оператор ГРМ) надає позивачу (споживачу) послуги з розподілу природного газу згідно типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2498, укладеного між сторонами в порядку ст. 634 ЦК України шляхом приєднання до нього позивача, згідно заявки позивача про приєднання до типового договору №0942101Т74АР016 (далі  Договір розподілу природного газу)
Згідно п. 2.1 розділу II Договору розподілу природного газу, за цим договором оператором ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплати її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором. Пунктом 5.4. розділу V Договору розподілу природного газу встановлено, що порядок визначення об`єму розподіленого споживачу і спожитого ним природного газу визначається відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем та з урахуванням вимог договору.
Відповідно до абз. 3 п. 5.6 Договору розподілу природного газу, оператор ГРМ зобов`язується в установленому порядку передавати інформацію про загальний об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період оператору ГТС для можливості її використання суб`єктами ринку природного газу, у тому числі постачальником споживача. Споживач (крім побутового) зобов`язується довести інформацію про загальний об`єм та обсяг розподіленого та спожитого природного газу за відповідний період своєму постачальнику.
Судовими рішеннями у справі № 908/2313/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Квас Бевериджиз» до Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз»,  третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державне підприємство «Запорізький науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» про визнання недійсним рішення відповідача щодо донарахування необлікованого об`єму газу (рішення господарського суду Запорізької області від 03.03.2020, постанова Центрального апеляційного господарського суду від 28.09.2020, ухвала Верховного Суду від 21.01.2021) встановлено наступні обставини:
- згідно Заявки споживача ТОВ «Квас Беверджиз» про приєднання до Типового договору № 0942101Т74АР016, точками комерційного обліку споживача визначено: лічильник Курс-01А G250 та коректор/обчислювач Вега-1.01;
- 23.07.2018 представниками ПАТ «Запоріжгаз» за участі представника ТОВ «Квас Бевериджис» проведено перевірку режиму газопостачання підприємства, про що складено відповідний акт. Під час перевірки представником відповідача виявлено некоректні показники на табло лічильника, а саме: облік зупинився, дійсні покази лічильника скинуті, на табло значення не змінюється. Показання коректора 234406 м3. На коректорі облік ведеться. Флянці газового лічильника опломбовані пломбою № С34640335, а раніше встановлені пломби не пошкоджені;
- Акт перевірки підписаний з боку представників оператора та споживача. При цьому споживач в акті висловив свою думку, що на момент складання акту, облік коректором здійснюється, показання витрат газу збільшуються;
- натомість, оператором зазначені обставини кваліфіковані, як порушення п. 3.1. глави 2 розділу XI Кодексу ГРМ та у відповідності до вимог п. 1 глави 5 розділу XI Кодексу ГРМ на місці їх виявлення складено Акт про порушення № 75 від 23.07.2018;
- за змістом Акту порушення полягає в роботі комерційного ВОГ чи його складових в позаштатному режимі, внаслідок чого витрати природного газу комерційним ВОГ не обліковуються, або обліковуються некоректно, а саме: відсутність дійсних показів на табло лічильника газу («сброс даннях»). Показання лічильника 2.0.00.0; показання коректора - 234406 м3. За виявленими порушеннями споживачу необхідно надати доступ для демонтажу лічильника газу і бути присутнім на комісії 31.07.2018 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Заводська, 7 о 10:00 год., кабінет 309;
- Акт про порушення № 75 від 23.07.2018 вручено представникові споживача під підпис;
- споживач в Акті про порушення зробив свої зауваження, а саме: на момент складання акту, облік спожитого газу за показами коректора здійснюється без збоїв; механічних пошкоджень вузла обліку не виявлено; пломби цілісні; інших пошкоджень не виявлено;
- 31.07.2018 на засіданні комісії з розгляду Акту про порушення прийнято рішення про відкладення розгляд Акту про порушення після проведення позачергової повірки лічильника та призначено нову дату засідання комісії;
- відповідно до Акту-розрахунку необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу від 31.07.2018, на виконання договірних зобов`язань по договору розподілу від 01.01.2016 укладеного шляхом підписання заяви-приєднання № 0942101Т74АР016 ПАТ Запоріжгаз згідно розділу ХІ Кодексу ГРМ здійснило розрахунок обсягу використаного газу за період відсутності (несправності) приладу обліку газу (за номінальними витратами на годину), який склав 160 062 м3 з 01.07.2018 07:00 по 01.08.2018 14:30. Причиною виконання розрахунку зазначено: непридатність ЗВТ за результатами позачергової повірки. Згідно Акту від 31.07.2018 № ЗП000008610 наданих послуг з розподілу природного газу оператор ГРМ розподілив, а споживач прийняв (з зауваженнями) 160 071 тис. м3 природного газу на загальну суму 82635,05 грн. з ПДВ.
З огляду на вказані обставини та враховуючи Акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу від 31.07.2018:
- на виконання умов Договору постачання газу відповідачем 1 та позивачем було складено та підписано акт приймання-передачі природного газу від 31.07.2018, згідно якого позивачу було пред`явлено до оплати природний газ за липень 2018 року загальною вартістю 1  519  073,15 грн. з ПДВ;
- виконання умов Договору транспортування відповідачем 2 та позивачем було складено та підписано акт наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 7-10267 від 31.07.2018 за яким у липні 2018 року відповідач 2 надав, а позивач прийняв  послуги з транспортування магістральними трубопроводами 160,071 м3 природного газу на суму 58  105,78 грн.;
- на виконання умов  Договору розподілу природного газу згідно акту наданих послуг з розподілу природного газу № ЗП000008610 від 31.07.2018 відповідач 3 надав послуги з розподілу природного газу у кількості 160 071 тис. м3 на загальну суму 82  635,05 грн. з ПДВ. Вказаний акту підписаний  позивачем із зауваженнями.
Вказані акти позивачем оплачені у повному обсязі, що сторонами не заперечуються та підтверджується наявними у матеріалах справи виписками за банківського рахунку позивача.
Не погоджуючись із проведеним йому  відповідачем 3 у липні 2018 року нарахуванням об`єму природного газу, позивач звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом про визнання недійсним рішення Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз», оформленого Актом-розрахунком не облікованого (донарахованого) об`єму природного газу від 31.07.2018, про донарахування необлікованого об`єму природного газу, розподіленого в липні 2018 року у кількості 160062,00 м3 (справа № 908/2313/18)
Судовими рішеннями у справі № 908/2313/18, яка розглядалась судами неодноразово (рішення господарського суду Запорізької області від 03.03.2020, постанова Центрального апеляційного господарського суду від 28.09.2020, ухвала Верховного Суду від 21.01.2021) позовні вимоги задоволено, визнано недійсним рішення Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» щодо донарахування Товариству з обмеженою відповідальністю «Квас Бевериджиз» необлікованого об`єму природного газу, розподіленого в липні 2018 року, в кількості 160062,00 м3, оформленого Актом-розрахунком необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу від 31.07.2018.
Зі змісту вказаних судових рішень слідує, що підставою для донарахування позивачу відповідачем 3 об`єму природного газу, розподіленого в липні 2018 року, в кількості 160062,00 м3, яке (нарахування) проводилося не за показаннями лічильника, а  за номінальними витратами на годину, стало те, що відповідачем 3 було встановлено, що відповідний лічильник чи його складові працюють в позаштатному режимі, внаслідок чого витрати природного газу комерційним ВОГ не обліковуються, або обліковуються некоректно, тобто фактично - поломка лічильника, проте судами при розгляді вказаної справи № 908/2313/18 було встановлено, що:
- за відсутності зареєстрованих та зафіксованих у звітах коректора об`єму газу позивача повідомлень про наявні аварійні/діагностичні ситуації (несправності), а також за наявності здійснення обліку обсягу природного газу за допомогою коректора, підстави для перерахунку відповідачем розподіленого позивачу природного газу в липні 2018 року відсутні; 
- дані коректору були достатніми для визначення обсягу природного газу; 
- відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що коректор відображав невірні показники; 
- доказів на підтвердження факту невірної (позаштатної) його роботи матеріали справи не містять.
З огляду на вказані обставини позивач звернувся до суду з цим позовом та просив: 
- стягнути з відповідача 1 безпідставно набуті кошти в сумі  1  519  073,78 грн. та інфляційні втрати в сумі 201  527,18 грн.;
- стягнути з відповідача 2 безпідставно набуті кошти в сумі  58  108,78 грн. та інфляційні втрати в сумі 7  708,58 грн.;
- стягнути з відповідача 3 безпідставно набуті кошти в сумі 82  635,05 грн. та інфляційні втрати в сумі 10 96274 грн.
-  зобов`язати  відповідача 3 здійснити розрахунок розподіленого позивачу  природного газу у липні 2018 року згідно Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2498.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.04.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2021 позов задоволено частково, зобов`язано відповідача 3 здійснити розрахунок розподіленого позивачу  природного газу у липні 2018 року згідно Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2498, іншій частині позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 30.06.2022 вищезазначені судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасовано, а справу у скасованій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Отже, на даний час набрали законної сили, як судові рішення у справі № 908/2313/18  (рішення господарського суду Запорізької області від 03.03.2020, постанова Центрального апеляційного господарського суду від 28.09.2020, ухвала Верховного Суду від 21.01.2021) у повному обсязі, так і рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2021 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2021 у цій справі № 910/19423/20 в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача 3 здійснити розрахунок розподіленого позивачу  природного газу у липні 2018 року згідно Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2498.
При новому  розгляді частини позовних вимог у  цій справи № 910/19423/20 суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачів 1, 2 та 3 на користь позивача безпідставно набутих коштів у заявлених до стягнення сумах та відсутність правових підстав для стягнення з відповідачів 1, 2 та 3 інфляційних втрат.
За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як слідує зі змісту апеляційних скарг, у цій справі рішення суду першої інстанції відповідачами 1, 2  та 3  оскаржується лише в частині задоволення позовних вимог про стягнення з них безпідставно набутих коштів у заявлених до стягнення сумах, а відтак, враховуючи, що рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів 1, 2 та 3 інфляційних втрат апелянтами не оскаржується, згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в цих частинах рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.
При цьому колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів 1, 2 та 3 інфляційних втрат .
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачів 1, 2  та 3  безпідставно набутих коштів, з огляду на таке.
За приписами ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст.75 ГПК України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.05.2018 по справі №910/9823/17.
Преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України» та від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Христов проти України», №24465/04, від 19.02.2009, «Пономарьов проти України», №3236/03, від 03.04.2008).
Згідно з ч. 2 ст. 3 ГПК України, якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.
Статтею  17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що  суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права
Таким чином, вищезгадані судові рішення Європейського суду з прав людини та сама Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод є пріоритетним джерелом права для національного суду, тому судові рішення у цій справі  № 910/19423/20 та справі № 908/2313/18 не можуть бути поставлені під сумнів, а інші рішення, в тому числі і в цій справі, № 910/19720/21, не можуть їм суперечити, обставини, встановлені при розгляді вказаних справи, зокрема відсутність у відповідача 3 підстав для донарахування позивачу відповідачем 3 об`єму природного газу, розподіленого в липні 2018 року, в кількості 160062,00 м3, яке (нарахування) проводилося не за показаннями лічильника, а  за номінальними витратами на годину, а також те, що відповідач  3 має обов`язок  здійснити розрахунок розподіленого позивачу  природного газу у липні 2018 року згідно Договору розподілу природного газу, є преюдиційними і не потребують доведення в цій справі.
Посилання відповідачів 1 та 2 на те, що вони не були учасниками судового процесу у справі № 908/2313/18, що свідчить про те, що вказані судові рішення прав та інтересів відповідачів 1 та 2 не зачіпають,  а тому суд першої інстанції не повинен був посилатись на наведене судове рішення, колегією суддів до уваги не приймаються, так як Верховним Судом при розгляді цієї справи № 910/19423/20 зроблено наступні вказівки, які в силу положень ч. 1 ст. 316 ЦК України  є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи:
- суди попередніх інстанцій у цій справі дійшли помилкового висновку про безпідставність посилання позивача на встановлені у справі № 908/2313/18 обставини, оскільки такі обставини та висновки стосуються безпосередньо позивача та стосуються предмету доказування у цій справі - відсутності чи наявності підстав для повернення позивачу сплачених ним коштів внаслідок складення акта необлікованого (донарахованого) об`єм природного газу. 
-  Верховний Суд звертає увагу, що надаючи оцінку доводам скаржника, суди повинні були враховувати, що правовідносини за Договором постачання, Договором транспортування та Договором розподілу, хоч і регулюються різними договорами, однак є взаємопов`язаними. Тому встановлення чи спростування обставин щодо правовідносин по одному з зазначених договорів матиме наслідком встановлення чи спростування обставин по інших договорах.     
З вказаного приводу колегія суддів зазначає і про те, що визнання законними доводів апеляційних скарг в частині того, що, огляду на те, що  показання коректора об`єму газу перебувають в прямій безпосередній залежності від даних, які отримані від лічильника газу, відповідачем 3 цілком вірно було здійснено нарахування позивачу споживання ним природного газу у липні 2018 року за номінальними витратами на годину, буде суперечити принципу юридичної визначеності, поставить під сумнів судові рішення у справі № 908/2313/18 та фактично буде свідчити про перегляд судом апеляційної інстанції остаточного судового рішення у справі № 908/2313/18, права на що суд при розгляді цієї справи не має.
Щодо посилань апелянтів на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18.11.2022 у справі № 914/993/21, відповідно до яких показання коректора об`єму газу перебувають в прямій безпосередній залежності від даних, які отримані від лічильника газу, а відтак, відповідачем 3 цілком вірно було здійснено нарахування позивачу споживання ним природного газу у липні 2018 року за номінальними витратами на годину (задовольняючи позовні вимоги у справі №908/2313/18 суди виходили з того, що за відсутності зареєстрованих та зафіксованих у звітах коректора об`єму газу позивача повідомлень про наявні аварійні/діагностичні ситуації (несправності), а також за наявності здійснення обліку обсягу природного газу за допомогою коректора, підстави для перерахунку відповідачем розподіленого позивачу природного газу в липні 2018 року відсутні та того, що  в даній ситуації наявні дані в обчислювачі/коректорі об`єму газу є достатніми для визначення об`єму природного газу по об`єкту споживача, що відповідно до абз. 2 пункту 8 глави 4 розділу ХІ Кодексу ГРС звільняє позивача від застосування щодо нього заходів відповідальності у випадку наявності порушень, пов`язаних з пошкодженням лічильника - відсутністю дійсних показів на табло лічильника газу (сброс данних) - примітка суду), колегія суддів зазначає про таке,
Визначення подібності правовідносин міститься у правовому висновку, викладеному у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц (провадження №     14-737цс19), згідно з яким під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №     696/1693/15-ц (провадження №     14-737цс19).
Обставини у справі № 914/993/21 на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18.11.2022, у якій посилаються апелянти, не схожі з  обставинами у цій справі № 910/19423/20, так як у справі № 914/993/21 судами було встановлено, що за наявності витоків газу на манометрі до лічильника та на фланцевому з`єднанні засувки до лічильника, лічильник не має об`єктивної можливості передавати правильні вихідні сигнали коректору, з огляду на що останній не може працювати корректно, тобто несправність лічильника супроводжувалась витоками газу, і саме з огляду на наявність останніх судами і було зроблено висновок про наявність підстав для  нарахування  об`єму природного газу не за показаннями лічильника, а  за номінальними витратами на годину.
Як встановлено вище, матеріалами справи підтверджується те, що рішення відповідача 3 щодо донарахування позивачу необлікованого об`єму природного газу, розподіленого в липні 2018 року, в кількості 160062,00 м3, оформленого Актом-розрахунком необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу від 31.07.2018 є недійсним, що відповідно, обумовлює і безпідставність нарахування відповідачами 1, 2 та 3  плати за поставлений в липні 2018 року газ, його транспортування та розподіл, так  як всі вказані розрахунки ґрунтується на незаконному рішенні відповідача 3.
При цьому колегія суддів зауважує  сторонам на тому, що позивач безумовно споживав у липні 2018 року природній газ та, відповідно, має обов`язок щодо оплати його вартості, а також послуг з його транспортування та розподілу, проте, виходячи з специфіки правовідносин сторін, сплатити на користь відповідачів 1, 2та 3 відповідні суми позивач буде мати можливість лише після здійснення відповідачем 3 розрахунку розподіленого позивачу  природного газу у липні 2018 року згідно Договору розподілу природного газу.
Слід зазначити і про те, що позивач, з метою зобов`язання відповідача 3 здійснити відповідачем 3 нарахування, і звернувся до суду з цим позовом, а рішенням Господарського суду міста Києва від 07.04.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2021, які в цій частині набрали законної сили,  вказані позовні вимоги були задоволені, відповідача 3 зобов`язано здійснити розрахунок розподіленого позивачу  природного газу у липні 2018 року згідно Договору розподілу природного газу, проте відповідач 3 після набрання судовим рішенням законної сили, його не виконав.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач 18.05.2022 звертався до відповідача 3  з листом №17/05-21 від 17.05.2021, у якому просив останнього здійснити розрахунок розподіленого ТОВ «Квас Бевериджиз» природного газу у липні 2018 року згідно Договору розподілу природного газу.
Відповідач 3 своїм листом №690007-ск-8437-0621 від 14.06.2021 відмовив позивачу у здійсненні вказаного розрахунку.
Аналогічні за змістом листи позивача № 09/02-1 від 09.02.2022 та № 26/07/22 від 26.07.2022 залишились без відповіді.
При цьому посилання відповідача 3 на те, що:
-  у відповідності до положень п. 4 гл. 3 розд. ІХ Кодексу  газорозподільних систем:
1) споживач, який є власником комерційного ВОГ, зобов`язаний протягом трьох календарних днів після закінчення розрахункового газового місяця надати Оператору ГРМ у спосіб та за формою, визначеними договором розподілу природного газу, звіт про дані комерційного вузла обліку за розрахунковий період. При цьому якщо комерційний ВОГ обладнаний обчислювачем чи коректором об`єму природного газу, до звіту додаються роздруковані звіти з обчислювача чи коректора об`єму природного газу про добові та/або погодинні дані споживання природного газу, протокол про втручання в роботу комерційного ВОГ та протокол аварійних/діагностичних повідомлень;
2) при цьому, якщо протягом (за підсумками) поточного місяця споживач не надав звіт про дані комерційних ВОГ - об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за цей місяць та подальші періоди визначається за номінальною потужністю газового обладнання споживача та кількістю годин їх використання, що визначені договором розподілу природного газу, без подальшого перерахунку (коригування) попередніх періодів. При цьому Оператор ГРМ не пізніше десятого числа місяця, наступного за розрахунковим, направляє споживачу письмові пояснення про зміну режиму нарахування разом з актом приймання-передачі природного газу за розрахунковий період (місяць). Відновлення розрахунків за даними комерційних ВОГ здійснюється за заявою споживача до Оператора ГРМ та після складання акта про фіксацію даних комерційних ВОГ, підписаного Оператором ГРМ та споживачем;
- враховуючи те, що позивач не надав відповідачу 3  звіт про дані комерційного вузла обліку за липень 2018 року у визначені строки, проведене відповідачем 3 позивачу нарахування обсягів газу у липень 2018 року на рівні 160  062 куб.м. є правомірним,
колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що:
- судовим рішенням, яке набрало законної сили, виконаний відповідачем 3 розрахунок розподіленого позивачу  природного газу у липні 2018 року визнано недійсним;
- судовим рішенням, яке набрало законної сили, та не виконано відповідачем 3 останнього зобов`язано здійснити розрахунок розподіленого позивачу  природного газу у липні 2018 року згідно Договору розподілу природного газу;
- отже, на даний час фактично відсутній розрахунок розподіленого позивачу  природного газу у липні 2018 року.
Також слід зауважити на тому, що  відповідач 3 не був обмежений у праві провести вказаний розрахунок таким чином який він вважає за вірний, в тому числі і визначити нарахування обсягів газу у липні 2018 року на рівні 160  062 куб.м., проте фізична відсутність такого розрахунку позбавляє позивача права оскаржити його в судовому порядку у випадку незгоди позивача з таким розрахунком.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, оскільки отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. 
У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Положення глави 83 ЦК України «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувача), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 ЦК України. 
Зокрема, набуття відповідачами як однією зі сторін відповідних зобов`язань з позивачем  коштів за рахунок позивача  не в порядку виконання договірного зобов`язання, а поза підставами, передбаченими договором, внаслідок перерахування на рахунок відповідачів понад вартість товару/робіт/послуг, який було поставлено, виключає застосування до правовідносин сторін норм зобов`язального права, а є підставою для застосування положень ст. 1212 ЦК України.
Колегія суддів зазначає про те, що у спірних правовідносинах на даний час склалась ситуація за якої позивач хоча і оплатив поставлений у липні 2018 року газ, послуги з його розподілу та транспортування, проте, визнання у судовому порядку відповідного розрахунку розподіленого позивачу  природного газу та відсутність іншого розрахунку,  фактично скасовує правову підставу для утримання відповідачами коштів, які були перераховані їм позивачем на підставі саме виконаного відповідачем 3 розрахунку, а тому, в розумінні ст. 1212 ЦК України, такі кошти підлягають стягненню з відповідачів  як безпідставно отримані.
Водночас колегія суддів вважає необґрунтованим твердження відповідачів  про наявність підстав для сплати позивачем спірних грошових коштів та правомірність їх отримання відповідачем з огляду на саму лише наявність укладеного між позивачем та відповідачами 1, 2 та 3  відповідних договорів та  звертає увагу, що наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для висновку про віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами, оскільки сплата однією стороною грошових коштів другій стороні поза межами платежів, передбачених договором, зокрема переплата понад визначену в договорі суму, не може бути визнана такою, що здійснена на підставі такого договору. Схожа правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.08.2022 у справі № 903/357/21.
Також колегія суддів приймає до уваги і те, що позивач не відмовляється оплатити відповідачам 1, 2 та 3 природний газ за липень 2018 року, а також послуги з його транспортування та розподілу, та вчинив всі залежні від нього дії для зобов`язання відповідача 3 визначити обсяги розподіленого позивачу  у липні 2018 року природного газу, зокрема звернувся до суду з відповідним  позовом, проте дії відповідача 3, які полягають в ухиленні від виконання обов`язку визначити обсяги розподіленого позивачу  у липні 2018 року природного газу, мають наслідком те, що всі учасники спірних правовідносин не можуть остаточно врегулювати правовідносини щодо поставки, розподілу та транспортування природного газу у липні  2018 року. 
Відповідно до статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Колегія суддів вважає, що відмова у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачів 1, 2  та 3  безпідставно набутих коштів буде суперечити як принципу справедливості, так і принципу добросовісності, адже позивачем вчинено всіх можливих дій для виконання ним договірних обов`язків перед відповідачами  1, 2 та 3 щодо оплати поставленого у липні 2018 року природного газу, а також послуг з його транспортування та розподілу.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком  суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів 1, 2  та 3  безпідставно набутих коштів в сумах 1  519  073,15  грн., 58 105,78 грн. та 82  635,05 грн. відповідно. Рішення суду першої інстанції в частині задоволення вказаних позовних вимог залишається без змін.
Також колегія суддів зауважує відповідачу 1 та 2 на тому, що, з огляду на те, що повернення ними позивачу коштів, принаймні частину з яких вони мають право отримати як плату за посланий газ та надані послуги, є прямим наслідком невиконання відповідачем 3 встановленого судовим рішення обов`язку здійснити розрахунок розподіленого позивачу  природного газу у липні 2018 року згідно Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2498 (тобто зобов`язання яке виникло з рішення суду - примітка суду), відповідачі 1 та 2 не позбавлені права вимагати, в тому числі і в судовому порядку, стягнення з відповідача 3 збитків.
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів  зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване судове рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи. 
Доводи апеляційних скарг не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржники не довели обґрунтованість своїх апеляційних скарг, докази на підтвердження своїх вимог суду не надали, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 13.12.2022 у справі № 910/19423/20 в оскаржуваній частині, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційних скарг не вбачається.
Враховуючи вимоги та доводи апеляційних скарг, апеляційні скарги Акціонерного товариства «Укртрансгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Теплобут» та Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» задоволенню не підлягають.
Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційних скарг покладаються на апелянтів. 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Укртрансгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Теплобут» та Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз»  на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2022 у справі № 910/19423/20 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2022 у справі № 910/19423/20 залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/19423/20.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 28.03.2023. 

Головуючий суддя                                                            М.Л. Яковлєв 

Судді                                                                                Є.Ю. Шаптала

                                                                                М.Г. Чорногуз