УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/2581/22 Головуючий у 1-й інст. Недашківська Л. А. 
Категорія 23 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С. 
суддів: Шевчук А.М., Павицької Т.М. 
з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в режимі відеоконференції цивільну справу № 279/2581/22 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Полісся» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості по орендній платі
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Полісся» на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 вересня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Недашківської Л.А. у м. Коростені,

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом та просила розірвати договір оренди землі від 01.09.2016, який укладено між ОСОБА_2 та ТОВ "Виробниче підприємство "Полісся", зобов`язати негайно передати власнику земельну ділянку загальною площею 4,0003 га, що розташована на території Дідковицької сільської ради, Коростенського району, Житомирської області, кадастровий номер №1822381400:04:000:0082 в придатному стані для цільового використання, стягнути з відповідача на свою користь заборгованість з орендної плати в розмірі 12 016,64 грн. та вирішити питання про відшкодування судових витрат.
В обгрунтування позову вказала, що її мати ОСОБА_2 була власником земельної ділянки з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4.004 га, кадастровий номер 1822381400:04:000:0082. 
06.04.2012 між ОСОБА_2 та ТОВ "Будівельний комплекс 2006" було укладено договір оренди земельної ділянки на 5 років. 01.09.2016 договір було переукладено, 21.08.2017 до вказаного договору була підписана тристороння Додаткова угода про заміну сторони та внесення змін до договору оренди. Додатковою угодою погоджено заміну сторони орендаря на ТОВ "Виробниче підприємство "Полісся", замінено строк дії договору на 14 років, змінено розмір плати за оренду, яка вноситься у грошовій формі в розмірі 8% нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 її мати ОСОБА_2 померла, та вона (позивач) як спадкоємець за законом є новим власником спірної земельної, про що неодноразово в телефонному режимі повідомляла відповідача та ставила вимогу про сплату їй орендної плати за умовами договору. 
Зазначила, що з 2018 року ТОВ "Виробниче підприємство "Полісся" не виконувало умови договору оренди та виплачувало орендну плату. В подальшому, 29.11.2021 вона письмово звернулась до ТОВ "Виробниче підприємство "Полісся" з вимогою виплати орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки, проте листом від 10.12.2021 їй було відмовлено. 
Виходячи із наведеного,ОСОБА_1    просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 вересня 2022 року позов задоволено. Договір оренди земельної ділянки площею 4.0003 га, яка розташована на території Дідковицької сільської ради Коростенського району Житомирської області, кадастровий номер 1822381400:04:000:0082, укладений 06.04.2012, з Додатковою угодою до договору оренди землі від 21.08.2017 між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісся" - розірвано. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісся" земельну ділянку площею 4.0003 га., яка розташована на території Дідковицької сільської ради Коростенського району Житомирської області, кадастровий номер 1822381400:04:000:0082 повернути ОСОБА_1 , в стані придатному для цільового використання.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісся" на користь ОСОБА_1 заборгованість з орендної плати за 2018-2021 роки в розмірі 12016 (дванадцять тисяч шістнадцять) гривень 64 копійки та 1984,80 грн. судових витрат.
Не погодившись з рішенням суду, ТОВ «Виробниче підприємство «Полісся» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині вимог щодо розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки та ухвали нове судове рішення – про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про задоволення вимоги про розірвання договору оренди з підстав систематичної несплати коштів за користування земельною ділянкою, оскільки Товариству не було відомо про нового власника земельної ділянки, так як право власності за ОСОБА_3 зареєстровано у березні 2021 року на підставі рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18.01.2021, яким визнано право власності позивача на спадкове майно, в тому числі на земельну ділянку площею 4,0003 га., яка розташована на території Дідковицької сільської ради, кадастровий номер 1822381400:04:000:0082. Крім того, ОСОБА_3 порушила умови договору оренди та не повідомила орендаря у місячний про зміну власника земельної ділянки, у зв`язку із чим їй було відмовлено у розірванні договору оренди. Наголошує, що в діях відповідача відсутні ознаки систематичності невиконання умов договору оренди з моменту реєстрації права власності позивача на земельну ділянку.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Немировський В.І. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Зазначає, що факт неповідомлення позивачем відповідача в місячний строк після державної реєстрації права власності на земельну ділянку в жодний спосіб не створювало перешкод для останнього щодо виконання своїх обов`язків. Після отримання письмової вимоги відповідач не вчинив жодної дії, яка б свідчила про його наміри виконати взяті на себе зобов`язання, хоча мав таку можливість. Борг по орендній платі за спірним договором існував ще з 2018 року, будь-яких дій з боку відповідача на усунення негативних наслідків на виконання умов договору оренди землі здійснено не було. Це додатково підтверджує систематичність невиконання своїх обов`язків за спірним договором оренди землі відповідачем, адже щороку за умовами договору він зобов`язаний був вносити орендну плату до 31 грудня. 
В суді апеляційної інстанції представник відповідача – адвокат Бутко Д.Г., який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, доводи апеляційної скарги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі.
Позивач та її представник адвокат Немироський В.І., які також мали намір взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, з технічних причин не вийшли на зв`язок, а тому колегією суддів вирішено розглянути справу за їх відсутності, зважаючи на те, що вони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи та висловили свою позицію щодо апеляційної скарги, подавши відзив. 
Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 06.04.2012 між ОСОБА_1 та ТОВ "Будівельний комплекс -2006", в особі директора Левківського М.В. було укладено договір оренди земельної ділянки площею 4,0003 га, яка розташована на території Дідковицької сільської ради, кадастровий номер 1822381400:04:000:0082, строком на 5 років.
Відповідно до п.9 вказаного договору, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі, послугами та натуральній формі, що відповідає 5% від вартості земельної частки (паю) та складає 497,22 грн.
Із пункту 11 договору передбачено, що орендна плата вноситься до 31 грудня поточного року.
21.08.2017 між ОСОБА_2 , ТОВ "Будівельний комплекс -2006" та ТОВ "Виробниче підприємство "Полісся" укладена додаткова угода про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди землі, за якою замінено орендаря землі на ТОВ "Виробниче підприємство "Полісся" (а.с.14).
Відповідно до п.п. 4.2, 4.3 Додаткової угоди строк дії договору оренди встановлено 14 років, орендна плата вноситься у грошовій формі 8% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 1287,23 грн. за рік оренди (а.с.14).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла (а.с.9).
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18.01.2021 визнано право власності позивача на спадкове майно, в тому числі на земельну ділянку площею 4,0003 га, яка розташована на території Дідковицької сільської ради, кадастровий номер 1822381400:04:000:0082 (а.с.18-19).
Із копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності  від 17.03.2021 вбачається, що право власності на зазначену вище земельну ділянку за ОСОБА_1 зареєстровано 12.03.2021 (а.с.10). 
29.11.2021 ОСОБА_1 на адресу ТОВ «ВП «Полісся» направила заяву про виплату їй коштів за користування земельною ділянкою, яка є предметом оспорюваного договору оренди, та розірвання договору оренди землі, яку Товариство отримало 07.12.2021 (а.с. 16,17).
Листом від 10.12.2021 року позивачу було відмовлено, з тих підстав, що ОСОБА_1 було порушено вимоги ст. 31 Закону України «Про оренду землі» та ст. 148-1 Земельного Кодексу України істотні умови договору оренди землі, а саме у встановлений (місячний ) строк не повідомила орендаря про заміну власника земельної ділянки /а.с.19/.
В суді апеляційної інстанції представник відповідача пояснив, що на сьогоднішній день ТОВ «ВП «Полісся» сплатило ОСОБА_1 орендну плату в повному обсязі.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, дійшов висновку, що факт систематичного порушення умов договору оренди земельної ділянки щодо несвоєчасної сплати орендної плати за користування земельною ділянкою з боку відповідача є доведеним та є підставою для розірвання такого договору. Оскільки суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині розірвання договору оренди земельної ділянки, тому вказав, що задоволенню підлягає і його похідна вимога про повернення позивачу спірної ділянки. 
Крім того, суд задовольнив вимогу про стягнення орендної плати за період 2018 - 2021 роки в сумі 12 016,64 грн.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Правовідносини сторін за договором оренди землі регулюються спеціальним Законом України «Про оренду землі», Земельним Кодексом України та загальними нормами Цивільного Кодексу України щодо підстав дострокового розірвання договору.
Відповідно до вимог статті 124 ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди.
За правилами частини першої статті 93 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення правовідносин) право оренди земельної ділянки – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Визначення, процедура укладення, вимоги до змісту та порядок припинення договору оренди землі урегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ? це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
У статті 6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України   і договором оренди землі.
Згідно з вимогами статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Частиною першою статті 19 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.
Відповідно до частини першої статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.
Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата.
Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається  в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.
У статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю – це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Згідно з положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати.
Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
У пункті д) частини першої статті 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати.
Отже, згідно зі статтями 13, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати    у встановленому розмірі. Систематична несплата орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.
За загальними правилами статті 651 ЦК України умовою розірвання договору оренди в односторонньому порядку є істотне порушення умов договору та інші випадки, встановлені договором та законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.
Наведене відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 березня          2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18).
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).
Частиною третьою статті 1223 ЦК України визначено, що спадщина належить спадкодавцю від дня відкриття спадщини. Тобто дата оформлення спадщини, а саме отримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не може обмежувати можливість реалізації належних спадкоємцю прав власника від дня відкриття спадщини.
Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Судом першої інстанції встановлено, що земельна ділянка, яка є предметом договору оренди землі від 06.04.2012 та додаткової угоди від 21.08.2017, на момент звернення позивача до суду перейшла у порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 у власність позивача ОСОБА_1 . Отже, до позивача, як нового власника земельної ділянки, перейшли права та обов`язки орендодавця за вказаним договором.
При цьому місцевий суд вказав, що наявними у справі доказами встановлено, що відповідачем сплата орендної плати з 2018 року не здійснювалась,  відтак, визнав позов обґрунтованим.
В апеляційній скарзі ТОВ «Виробниче підприємство «Полісся» зазначає, що позивачем не доведено систематичну несплату орендарем орендодавцю орендної плати, оскільки позивач має право вимоги до відповідача на орендну плату, починаючи з 2022 року.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 709/1089/17 (провадження № 61-12745сво18) зроблено висновок, що: «застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду вже робила правовий висновок щодо поняття систематичності несплати орендної плати, що є підставою для розірвання договору. Так, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,   що звичайно ставляться. Згідно з вимогами статті 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса в разі: відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; відсутності представника недієздатного кредитора. Зазначена норма надає за певних умов право добросовісному кредитору вимагати свій обов`язок іншим шляхом, ніж надання орендної плати особисто орендодавцю. Однак, зазначені положення не свідчать про обов`язковість таких дій, а лише регламентують можливу поведінку орендаря та нотаріуса. Винна поведінка, яка є підставою для припинення правовідносин, кореспондується з обов`язком та небажанням його виконувати на умовах, визначених договором. Відсутність у договорі обов`язку перерахування коштів на депозит нотаріуса, крім визначеного законом лише такого права, та нездійснення орендарем таких дій, не може бути безумовною підставою для розірвання договору, а лише тягне за собою виплати цих сум. А тому не використання ТОВ «Силікат-1» свого права на внесення орендної плати на депозит нотаріуса не може тлумачитися як невиконання ним зобов`язання, не може тлумачитись як систематична несплата орендної плати».
Сплата орендної плати є істотною умовою договору оренди, при укладенні якого орендодавець розраховує на отримання орендних платежів.
Разом з тим, сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного суду від 15 вересня 2021 року у справі №274/4716/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 479/210/21, які регулюють подібні правовідносини.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції обгрунтовано вказав, що періодом заборгованості зі сплати орендної плати є 2018-2021роки. 
При цьому відповідач ці доводи не спростував, а, навпаки, пояснив, що орендну плату не платив, оскільки не знав, хто є спадкоємцем померлої. Разом з тим ці кошти і на депозит нотаріуса не були внесені і фактично були виплачені, коли уже справа перебувала на судовому розгляді.
Відповідачем на підтвердження заперечень на позовну заяву не надано доказів, що спростовують вимоги позивача.
Є безпідставними доводи в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1 , як спадкоємець ОСОБА_2 , має право вимагати сплату орендних платежів лише з часу набуття права власності, тобто з 12 березня 2021 року. Таке право у ОСОБА_1 виникло з моменту відкриття спадщини, тобто з 5 вересня 2018 року. При цьому орендні платежі, які відповідач мав сплатити ОСОБА_2 за попередній період (до дня її смерті) на підставі положень статті 1218 ЦК України включаються до спадкової маси та підлягають сплаті спадкоємцеві.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 263-265 ЦПК України забезпечив повний та всебічний розгляд справи, дійшовши обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Полісся» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості по орендній платі.
Рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнення орендної плати не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено із дотриманням норм чинного матеріального та процесуального законодавства, а тому підстави для його скасування відсутні.
В решті рішення суду не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Полісся» залишити без задоволення.
Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 вересня 2022 року в частині задоволення вимог про розірвання Договору оренди земельної ділянки площею 4.0003 га., яка розташована на території Дідковицької сільської ради Коростенського району Житомирської області, кадастровий номер 1822381400:04:000:0082, укладеного 06.04.2012, з Додатковою угодою до договору оренди землі від 21.08.2017 між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісся" та зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісся" земельну ділянку площею 4.0003 га., яка розташована на території Дідковицької сільської ради Коростенського району Житомирської області, кадастровий номер 1822381400:04:000:0082 повернути ОСОБА_1 в стані придатному для цільового використання, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 13.01.2023.

Головуючий                         Судді