УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 січня 2023 року
м. Київ
справа №947/22157/20
провадження № 51-3609ск22
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2022 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року щодо
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Прибінь Корюківського району Чернігівської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК, і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Київського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2022 року ОСОБА_5 визнано винуватим та призначено покарання:
- за ч. 1 ст. 190 КК у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн;
- за ч. 2 ст. 190 КК у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн;
- за ч. 3 ст. 358 КК (в редакції закону від 05 квітня 2001 року) у виді арешту на строк 2 місяці.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК та ч. 5 ст. 74 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК, у зв`язку із закінченням строку давності.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК ОСОБА_5 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн.
Вирішено питання щодо цивільних позовів та речових доказів.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року вказаний вирок місцевого суду залишено без змін.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що  ОСОБА_5 в період часу з 30 листопада 2007 року по 31 березня 2020 року використовував завідомо підроблену довідку №9475 від 11 квітня 2007 року на бланку Міністерства транспорту та зв`язку України №057574 про участь у забезпеченні бойової діяльності військ (флоту), а також посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 від 25 грудня 2007 року, яке надає право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, та заволодів чужим майном шляхом обману, а саме коштами Державного бюджету України на загальну суму 71966, 83 грн., а також коштами юридичної особи КП «МПРС» на загальну суму 51451, 40 грн.
Діям ОСОБА_5 надано кваліфікацію за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та просить скасувати оскаржувані судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
На думку захисника, пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 358 ККне знайшло свого підтвердження зібраними стороною обвинувачення доказами. Не погоджується з одночасною кваліфікацією дій ОСОБА_5 за ч. 1 і ч.  2 ст. 190 КК, оскільки вони охоплені єдиним умислом. Вказує про постановлення судом першої інстанції судового рішення незаконним складом суду. Вважає, що місцевий суд повинен був закрити кримінальне провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК, тому що ОСОБА_5 обвинувальний акт не вручався і статусу обвинуваченого він не набув. Зауважує, що у цьому кримінальному провадженні має місце порушення положень статей 291, 293 КПК. Також вказує на відсутність в обвинувальному акті належного формулювання обвинувачення щодо вчинення кримінальних правопорушень, за які засуджено ОСОБА_5 . Наголошує на тому, що відкриття матеріалів досудового розслідування відбулось раніше, ніж складено та затверджено обвинувальний акт. Зазначає про порушення положень КПК щодо безпосередності дослідження доказів. Стверджує про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вважає, що цивільні позови є необґрунтованими й незаконними, оскільки ОСОБА_5 не може нести цивільну відповідальність за дії, які не вчиняв. Наголошує, що в обвинуваченні та цивільних позовах містяться різні суми, які підлягають стягненню із засудженого. На переконання захисника, ухвала апеляційного суду не відповідає положенням ст. 419 КПК, оскільки суд апеляційної інстанції допустив формальний підхід до розгляду кримінального провадження та не проаналізував належним чином доводів, наведених в апеляційній скарзі сторони захисту.
Мотиви Суду
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК та на які є посилання в касаційній скарзі, згідно з вимогами ч. 1 ст. 438 КПК не є предметом дослідження та перевірки касаційного суду.
Доводи захисника щодо недоведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження за матеріалами апеляційного перегляду обвинувального вироку місцевого суду.
Так, згідно з дослідженим судом першої інстанції листом Міністерства інфраструктури України     ОСОБА_5 до Комісії Мінтрансзв`язку з питань розгляду матеріалів щодо визначення учасників бойових дій не звертався і довідка від 11 квітня 2007 року №9475 про участь у забезпечені бойової діяльності військ (флоту) йому не видавалась.
Відповідно до листа Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси ОСОБА_5 та члени його сім`ї до 29 лютого 2020 року користувались правом на 75-відсоткову знижку при оплаті за комунальні послуги, сума відшкодованих пільг становила 61316,83 грн та 2343,94 грн, а також було здійснено виплати до Дня Перемоги - 10650,00 грн. У листі Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» вказано, що в результаті безпідставно отриманого статусу учасника бойових дій   ОСОБА_5 були отримані додаткові відпустки зі збереженням заробітної плати і КП «МПРС» було спричинено матеріальну шкоду у розмірі 51451,40 грн. Згідно з бухгалтерською довідкою в.о. головного бухгалтера КП «МПРС» загальна сума витрат, пов`язаних з нарахуванням відпусток ОСОБА_5 , склала 62 770,71 грн.
Крім того, для з`ясування обставин вчинення кримінальних правопорушень місцевим судом були допитані свідки:
- ОСОБА_6 , яка вказала, що ОСОБА_5 в період з 02 жовтня 1978 року по 15 жовтня 1978 року був курсантом, що виключає обставини надання йому статусу учасника бойових дій, він особисто не звертався до робочої групи для отримання статусу учасника бойових дій, однак у телефонній розмові ОСОБА_5 їй пояснив, що довідку №9475 для подальшого отримання посвідчення йому зробив товариш;
- ОСОБА_7 , який повідомив про те, що на момент отримання посвідчення учасника бойових дій ОСОБА_5 у 2007 р. оригінал довідки повертався особі, що її надала в день отримання посвідчення, а її копія зберігалася в особовій справі відділу обласного військкомату.
На переконання Суду, попри невизнання  ОСОБА_5 своєї вини, судами попередніх інстанцій правильно встановлено факт усвідомлення засудженим того, що він не мав законних підстав для отримання статусу учасника бойових дій і, як наслідок, використання підробленого документа та отримання передбачених законодавством України пільг.
Таким чином, судами попередніх інстанцій з дотриманням правил дослідження доказів зроблено правильний висновок про достатність доказів винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 190 КК, ч. 3 ст. 358 КК.
Твердження захисника про невручення його підзахисному обвинувального акта та ненабуття останнім статусу обвинуваченого також були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанцій.
Зокрема, судом апеляційної інстанції було встановлено, що відповідно до статей 314, 315 КПК обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 був проаналізований в підготовчому судовому засіданні суду першої інстанції і обставин, які б перешкодили призначенню провадження до судового розгляду, встановлено не було.
Той факт, що обвинувальний акт у цьому провадженні складений та затверджений прокурором 31 липня 2020 року, а відкриття матеріалів досудового розслідування відбулось раніше кореспондує положенням ст. 290 КПК, відповідно до якої спочатку прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, а вже потім складати та затверджувати обвинувальний акт.
Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що матеріали кримінального провадження не містять розписки про отримання копії обвинувального акта. Так, в оскаржуваній ухвалі апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_5 відмовився від його отримання з мотивів незгоди зі змістом викладених в ньому обставин, заперечень щодо наявності в його діях складів інкримінованих кримінальних правопорушень, що в свою чергу не вказує на недотримання органом досудового розслідування всіх умов, визначених статтями 291, 293 КПК.
Наведене вказує на те, що аргументи захисника про те, що суди мали б закрити кримінальне провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК є неспроможними.
Апеляційний суд, переглянувши кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника та засудженого на вирок місцевого суду, належним чином перевірив викладені у них доводи, які аналогічні доводам, заявленим у касаційній скарзі захисника, і визнав їх безпідставними, мотивував своє рішення та зазначив підстави, з яких апеляційні скарги визнані необґрунтованими.
Із такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій та правильністю кваліфікації дій ОСОБА_5 погоджується й колегія суддів касаційного суду.
Щодо тверджень захисника про незаконний склад суду, то як слушно вказав апеляційний суд в оскаржуваній ухвалі, відмова в задоволенні відводів не може свідчити про незаконність складу суду, що розглядав кримінальне провадження.
Підстав вважати інакше колегія суддів не вбачає.
З приводу питання вирішення судом цивільних позовів, то Суд зазначає таке.
На підставі довідок та платіжних доручень, якими було підтверджено наявність завданих кримінальними правопорушеннями збитків у розмірі 62770, 71 грн та 74310, 77 грн розмір відшкодування матеріальної шкоди судами було визначено відповідно до вимог статей 127-129 КПК, статей 22, 1166 ЦК України . Твердження захисника про певну різницю у вказаних сумах заявлених позовів від розміру завданої злочином шкоди є неспроможними, тому що розмір відшкодування збитків є предметом позовних вимог у межах заявленого цивільного позову і не охоплюються межами обвинувачення, яке висувається прокурором в обвинувальному акті, тобто ці суми не обов`язково мають бути однаковими.
Вирок місцевого суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК, а ухвала апеляційного суду - ст. 419 КПК. Вказані судові рішення є законними, обґрунтованими і вмотивованими.
За таких обставин, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2022 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
ОСОБА_1                          ОСОБА_2                          ОСОБА_3