Постанова 
Іменем України                 
 
22 лютого 2023 року
м. Київ
 
справа № 454/2107/21
провадження № 61-12123св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Червоноградська районна рада Львівської області, Комунальне підприємство «Телерадіокомпанія «Сокаль» Червоноградської міської ради Львівської області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 30 серпня 2021 року у складі судді Адамович М. Я. та постанову Львівського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року у складі колегії суддів: Мельничук О. Я., Ванівського О. М., Цяцяка Р. П.,
ВСТАНОВИВ:
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Червоноградської районної ради Львівської області, Комунального підприємства «Телерадіокомпанія «Сокаль» Червоноградської міської ради Львівської області (далі - КП «Телерадіокомпанія «Сокаль») про поновлення на роботі.
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що він перебував на посаді генерального директора Телерадіокомпанії «Сокаль» та 26 листопада 2015 року був звільнений з цієї посади на підставі пункту 5 статті 36 КЗпП України у зв`язку з обранням головою Сокальської районної ради Львівської області.
25 листопада 2020 року його звільнено з посади голови Сокальської районної ради. 
24 грудня 2020 року він звертався до Червоноградської районної ради про поновлення його на посаді, яку він обіймав до обрання його головою Сокальської районної ради, однак відповіді не отримав.
Надалі на його запити надано відповідь про те, що питання про його призначення на посаді генерального директора КП «Телерадіокомпанія «Сокаль» не вирішено, його на посаді не поновлено.
Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив суд поновити його на посаді директора (керівника) КП «Телерадіокомпанія «Сокаль».
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 30 серпня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на позивача не поширюються гарантії, передбачені статтею 118 КЗпП України і частинами першою, другою статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», оскільки на момент його звільнення з посади голови Сокальської районної ради Львівської області (25 листопада 2020 року), строк, передбачений у його контракті як директора КП «Телерадіокомпанія «Сокаль» закінчився                              (06 травня 2011 року).
Ухвалюючи рішення у справі, місцевий суд керувався правовими висновками щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 211/1541/16-ц та від 19 липня 2018 року у справі № 623/5217/15-а.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Рішення місцевого суду оскаржено у апеляційному порядку ОСОБА_1 .
Постановою Львівського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. Місцевим судом всебічно та повно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, у судовому засіданні досліджено усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості та надано їм правильну оцінку.
При вирішенні справи місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та задоволенню не підлягають, оскільки на момент звільнення ОСОБА_1 голови Сокальської районної ради Львівської області строк, передбачений у його контракті як директора КП «Телерадіокомпанія «Сокаль», закінчився 06 травня 2011 року, тобто ще до обрання його на цю посаду.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У листопаді представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 30 серпня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги.
 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що місцевим та апеляційним судами проігноровано гарантії працевлаштування визначені положеннями статті 118 КЗпП України та статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», а також невраховано положення статті 39-1 КЗпП України щодо продовження дії строкового трудового договору на невизначений строк.
У касаційній скарзі заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував:
- статтю 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» та статтю 118 Кодексу законів про працю України без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладеного у постанові Верховного Суду від 23 лютого 2021 року у справі 
№ 524/3957/16-а;
- статтю 39-1 Кодексу законів про працю України без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладеного у постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі 
№ 761/36556/15-ц;
Заявник також посилається на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема зазначає, що суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України). Вважає, що суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Вважає, що місцевий суд не мав права приймати до уваги докази, витребувані ухвалою суду, копії яких не були надіслані (надані) позивачу.
 
Провадження у суді касаційної інстанції
28 грудня 2022 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою. 
Підставами відкриття касаційного провадження є пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України. 
У січні 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
 
Доводи відзиву на касаційну скаргу 
Червоноградська районна рада Львівської області у відзиві на касаційну скаргу вказує на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, просить касаційну скаргу залишити без задоволення.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Рішенням Сокальської районної ради Львівської області № 28 від 06 травня 2003 року ОСОБА_1 призначено на посаду генерального директора радіокомпанії «Сокаль».
Рішенням Сокальської районної ради Львівської області № 93 від 18 березня 2004 року реорганізовано радіокомпанію «Сокаль» в телерадіокомпанію «Сокаль».
Рішенням Сокальської районної ради Львівської області № 97 від 22 березня 2007 року затверджено статут КП «Телерадіокомпанія «Сокаль», згідно з яким управління підприємством здійснює його керівник, який призначається та звільняється на сесії районної ради. Після призначення керівника на посаду, з ним укладається контракт. Від імені власника контракт укладає голова районної ради. Термін дії контракту становить 2 роки.
Рішенням Сокальської районної ради Львівської області № 286 від 29 квітня 2009 року ОСОБА_1 призначено керівником КП «Телерадіокомпанія «Сокаль» та 07 травня 2009 року укладено контракт про перехід позивача на посаду генерального директора цього підприємства, який діяв з 07 травня 2009 року до 06 травня 2011 року.
Рішенням Сокальської районної ради Львівської області № 130 від 20 жовтня 2011 року затверджено Положення про порядок призначення на посаду та звільнення з посади керівників підприємств (установ, організацій, закладів), які належать до спільної власності територіальних громад Сокальського району, укладення та розірвання з ними контрактів, згідно з яким у разі прийняття районною радою рішення про призначення особи на посаду керівника, проект контракту (який повинен містити термін дії контракту, особливі умови, розмір оплати праці та інше) подається для підписання голові районної ради.
Рішенням Сокальської районної ради Львівської області № 221 від 22 березня 2012 року внесено зміни до вказаного вище Положення, зокрема пункт 2.2 викладено в такій редакції: «Контракт з керівником, з дотриманням вимог законодавства про працю також укладається у випадку, якщо він раніше був прийнятий на умовах безстрокового трудового договору. У разі відмови районної ради укласти контракт з керівником, трудовий договір із ним розривається на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. У разі відмови керівника укласти контракт, трудовий договір з ним припиняється на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України».
Рішенням Сокальської районної ради Львівської області № 310 від 11 жовтня 2012 року внесено зміни до зазначеного вище Положення, зокрема пункт 2.1. викладено в такій редакції: «наймання на роботу та звільнення керівників об`єктів спільної власності територіальних громад міст, селищ, сіл Сокальського району Львівської області здійснюється на підставі рішення районної ради за поданням голови районної ради. Сторонами контракту є Сокальська районна рада та керівник об`єкта спільної власності територіальних громад району. Подання повинне містити пропозицію про строк дії контракту. ...».
Згідно з витягом із трудової книжки, заяви від 17 листопада 2015 року, рішень Сокальської районної ради Львівської області № 6 від 17 листопада 2015 року, № 9 від 26 листопада 2015 року, розпорядження № 49-к від 27 листопада 2015 року, ОСОБА_1 26 листопада 2015 року звільнено з посади генерального директора КП «Телерадіокомпанія «Сокаль» на підставі пункту 5 статті 36 КзПП України у зв`язку з обранням його головою Сокальської районної ради Львівської області. 
27 листопада 2015 року ОСОБА_1 обрано головою Сокальської районної ради Львівської області, а 25 листопада 2020 року звільнено у зв`язку із закінченням строку повноважень.
Рішенням Червоноградської районної ради Львівської області № 13 від 15 грудня 2020 року вирішено здійснити державну реєстрацію Червоноградської районної ради Львівської області, розпочати реорганізацію Сокальської районної ради Львівської області, яка припиняється, шляхом злиття у Червоноградську районну раду Львівської області.
Відповідно до статуту і витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Червоноградська районна рада Львівської області є засновником КП «Телерадіокомпанія «Сокаль».
24 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Червоноградської районної ради із заявою про внесення на розгляд сесії питання про призначення його на посаду керівника КП «Телерадіокомпанія «Сокаль».
Згідно з протоколом засідання постійної комісії з питань комунального майна та інфраструктури від 27 жовтня 2021 року вирішено дослідити обставини призначення генерального директора КП «Телерадіокомпанія «Сокаль» та відкладено розгляд цього питання до наступної сесії.
Згідно з протоколом засідання президії Червоноградської районної ради Львівської області від 03 лютого 2021 року прийнято рішення відкласти розгляд питання про призначення генерального директора КП «Телерадіокомпанія «Сокаль» для доопрацювання та завершення кримінального провадження щодо незаконного призначення попереднього керівника комунального підприємства.
З листа від 26 березня 2021 року встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 367 КК України щодо безпідставної виплати заробітної плати без укладення контракту на зайняття посади генерального директора КП ТРК «Сокаль», триває.
Згідно з протоколом засідання президії Червоноградської районної ради Львівської області від 17 травня 2021 року та протоколом сесії Червоноградської районної ради Львівської області від 18 травня 2021 року, рішення сесії Червоноградської районної ради Львівської області № 80 від 18 травня 2021 року, рішення сесії Червоноградської районної ради Львівської області № 83 від 18 травня 2021 року, КП «Телерадіокомпанія «Сокаль» Сокальської районної ради перейменовано в КП «Телерадіокомпанія «Сокаль» Червоноградської районної ради, затверджено статут цього комунального підприємства в новій редакції, зокрема пункт 6.1.1., згідно з яким з директором комунального підприємства укладається контракт на термін, встановлений рішенням сесії. В контракті визначається строк його дії, права та обов`язки сторін, відповідальність, умови матеріального забезпечення та інше».
25 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до голови Червоноградської міської ради із заявою про поновлення його на посаді генерального директора КП «Телерадіокомпанія «Сокаль».
Постійною комісією з питань комунального майна та інфраструктури Червоноградської районної ради та президією Червоноградської районної ради рекомендовано сесії районної ради розглянути питання про призначення генерального директора Комунального підприємства «Телерадіокомпанія «Сокаль», однак сесією рішення з цього питання не прийнято, що встановлено з протоколів від 13 липня 2021 року та від 14 липня 2021 року, рішення № 92 від 16 липня 2021 року, результатів голосування від 16 липня 2021 року.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту першого частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення 
від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до положень статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Згідно з частиною першою статті 51 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до абзацу першого частини другої статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації.
Статтею 118 КЗпП України передбачено, що працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.
Ці положення законодавства передбачають право звільнених з роботи працівників внаслідок обрання їх на виборні посади на одержання попередньої роботи (посади) за умови, якщо вони звільнені з виборної посади після закінчення їх повноважень, а у підприємства ця посада є вакантною чи має стати такою з дотриманням вимог трудового законодавства, або є інша рівноцінна робота.
При укладенні з працівником, прийнятим для заміщення вакантної посади, яка утворилася у зв`язку з обранням на виборну посаду, трудового договору на невизначений строк або на строк, що не закінчився до часу закінчення повноважень виборного працівника, поворотне прийняття на роботу у зв`язку із закінченням повноважень за виборною посадою за відсутності вакансії законодавством не передбачено.
Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 26 березня 2018 року у справі № 417/2027/16 (провадження                                     № 61-8231св18), від 19 липня 2018 року у справі № 623/5217/15-а (адміністративне провадження № К/9901/19939/18), від 20 жовтня 2021 року у справі № 599/220/21 (провадження № 61-14456св21), від 16 лютого 2022 року у справі № 622/289/21 (провадження № 61-16316св21).
У частині третій статті 21 КЗпП України зазначено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Частиною другою статті 23 КЗпП України передбачено, що строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 призначено керівником КП «Телерадіокомпанія «Сокаль» та 07 травня 2009 року укладено контракт про його перехід на посаду генерального директора цього підприємства, який діяв з 07 травня 2009 року до 06 травня 2011 року. Надалі, до часу його звільнення з посади генерального директора КП «Телерадіокомпанія «Сокаль», а саме 26 листопада 2015 року на підставі пункту 5 статті 36 КЗпП України, трудові відносини Сокальської районної ради з позивачем не були обумовлені контрактом, обов`язковість якого передбачена статутом комунального підприємства, а тому вимога ОСОБА_1 про поновлення його на посаді директора КП «Телерадіокомпанія «Сокаль» є безпідставною.
Колегія суддів Верховного Суду вважає, що у справі, яка переглядається, суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи рішення в справі, правильно вказали, що до спірних правовідносин приписи статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» та статті 118 КЗпП України не застосовуються, оскільки на позивача не поширюються їх гарантії.
Доводи заявника про те, що суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, а місцевий суд не мав права приймати до уваги докази, витребувані ухвалою суду, копії яких не були надіслані (надані) позивачу, є необґрунтованими.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 28 липня 2021 року, зокрема, зобов`язано Червоноградську районну раду Львівської області надати суду належним чином завірені копії документів:
- наказів, контрактів, рішень тощо, на підставі яких ОСОБА_1 було прийнято на посаду та звільнено з посади керівника КП «Телерадіокомпанія «Сокаль» за період з моменту його призначення його на вказану посаду вперше 06 травня 2003 року по день звільнення з посади 26 листопада               2015 року;
- статут КП «Телерадіокомпанія «Сокаль», затверджений рішенням сесії Сокальської районної ради Львівської області № 97 від 22 березня 2007 року;
- статут КП «Телерадіокомпанія «Сокаль», затверджений рішенням сесії № 83 від 18 травня 2021 року;
- положення «Про порядок призначення на посаду та звільнення з посади керівників підприємств (установ, організацій, закладів), які належать до спільної власності територіальних громад Сокальського району, укладення та розірвання з ними контрактів», затвердженого рішенням Сокальської районної ради Львівської області № 130 від 20 жовтня 2011 року;
- Рішення Сокальської районної ради Львівської області № 221 від 22 березня 2012 року щодо внесення змін до Положення «Про порядок призначення на посаду та звільнення з посади керівників підприємств (установ, організацій, закладів), які належать до спільної власності територіальних громад Сокальського району, укладення та розірвання з ними контрактів»
Витребовувані документи зобов`язано надати суду до 11 серпня 2021 року.
За правилами частини сьомої статті 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Суд дійшов висновку про необхідність витребування документів, на підставі яких ОСОБА_1 перебував на посаді керівника КП «Телерадіокомпанія «Сокаль» за весь період перебування на цій посаді, оскільки обставини законності перебування ОСОБА_1 на посаді генерального директора КП «Телерадіокомпанія «Сокаль» після 06 травня 2011 року мають істотне значення для вирішення справи і можуть свідчити про зловживання правом звернення до суду зі сторони позивача.
Частиною дев`ятою статті 83 ЦПК України визначено, що копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.
Враховуючи, що витребувані документи стосувалися виключно питання правових підстав перебування ОСОБА_1 на посаді генерального директора КП «Телерадіокомпанія «Сокаль», то у суду відсутні підстави вважати, що позивач не був обізнаний про їх існування чи він не знайомий з їх змістом.
Доводи заявника про те, що апеляційним судом рішення у справі ухвалено без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 23 лютого 2021 року у справі № 524/3957/16-а та від 01 серпня 2019 року у справі № 761/36556/15-ц, колегія суддів відхиляє з огляду на таке. 
У справі № 524/3957/16-а (адміністративне провадження № К/9901/24182/18) розглядався адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.
У цій справі, постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду              від 23 лютого 2021 року, визнано протиправною бездіяльність міського голови м. Кременчука щодо ненадання позивачу після закінчення повноважень за виборною посадою попередньої роботи на посаді начальника управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, або надання іншої рівноцінної посади. Зобов`язано міського голову м. Кременчука поновити позивача на посаді начальника управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, або надати іншу рівноцінну посаду. Стягнуто з Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 березня 2016 року по 09 грудня 2016 року в сумі 79 012,80 грн. У задоволенні позовної вимоги про стягнення з виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області на користь позивача моральної шкоди - відмовлено.
У цій справі судами встановлено, що у позивача були правові підстави після звільнення його з посади голови Автозаводської районної у місті Кременчуці ради на поновлення на посаді начальника управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради або на отримання іншої рівноцінної роботи (посади) на тому самому або, за його згодою, на іншому підприємстві, в установі, організації.
У справі № 761/36556/15-ц (провадження № 61-25651св18) Первинна профспілкова організація Київського обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Київської обласної державної адміністрації, Департаменту охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації про скасування наказів та поновлення на роботі, третя особа - Київська обласна рада.
У цій справі ОСОБА_1 звільнена із займаної посади у зв`язку із закінченням терміну дії контракту згідно з пунктом другим статті 36 КЗпП України, однак позивач вважав, що оскільки 02 серпня 2015 року, тобто на день припинення контракту, наказу про його звільнення із займаної посади у зв`язку зі спливом терміну контракту не було, трудова книжка не видавалась, остаточний розрахунок не здійснювався,  то договір є продовженим на невизначений строк відповідно до статті 39-1 КЗпП України.
Верховний Суд у цій справі погодився із висновками судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для визнання незаконними наказів Департаменту охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації від 28 серпня 2015 року № 221-Н та від 31 серпня 2015 року № 235-Н, а також для поновлення ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» з 31 серпня 2015 року.
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (постанови Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 910/5394/15-г, від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16, від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11, від 16 січня 2019 року у справі № 757/31606/15-ц, від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19, від 26 травня 2021 року у справі №  910/8358/19).
Подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (постанови Верховного суду від 27 березня 2018 року у справі № 910/17999/16, від 25 квітня 2018 року у справі № 910/24257/16).
За таких обставин колегія суддів не бере до уваги посилання заявника про те, що апеляційним судом рішення у справі ухвалено без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 23 лютого 2021 року у справі № 524/3957/16-а та від 01 серпня 2019 року у справі № 761/36556/15-ц, оскільки у даному випадку слід враховувати доведеність заявлених позовних вимог належними доказами.
Саме по собі посилання на неоднакове застосування норм матеріального права у різних справах хоч і у подібних правовідносинах, алез різними встановленими обставинами, не має правового значення для справи, яка є предметом перегляду, та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм матеріального права.
Решта доводів касаційної скарги зводяться до незгоди з судовим рішенням у справі та переоцінки доказів у справі, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
Ухвалюючи рішення у справі, місцевим судом правильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, а висновки суду відповідають належним чином оціненим доказам, що надані сторонами (стаття 89 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду                  від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).
Апеляційний суд, переглядаючи справу у межах доводів апеляційної скарги, з урахуванням усіх конкретних обставин, надав вичерпну відповідь на всі істотні питання.
Враховуючи вимоги статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції, у Верховного Суду відсутні підстави для перегляду оскаржених судових рішень. 
Передбачених частиною третьою статті 400 ЦПК України підстав для виходу за межі доводів та вимог касаційної скарги Верховним Судом не встановлено. 
Переглянувши у касаційному порядку судові рішення у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, з урахуванням неможливості встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені  в рішенні суду, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав вважати про порушення судами норм матеріального чи процесуального права, тому касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення  - залишенню без змін.
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «DIYA 97 v. UKRAINE», № 19164/04, пункт 47).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Суд апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 367 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.
Доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права не знайшли підтвердження під час касаційного розгляду та є безпідставними, не спростовують висновків судів першої й апеляційної інстанцій та не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення Сокальського районного суду Львівської області від 30 серпня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року без змін.
 
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки у задоволенні касаційної скарги, на думку колегії суддів, слід відмовити, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 30 серпня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді | В. В. Сердюк
| С. Ю. Мартєв
| І. М. Фаловська