Постанова
Іменем України
 
27 березня 2023 року
м. Київ
 
справа № 759/4986/22
провадження № 61-64св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Комунальне некомерційне підприємство «Київський міський пологовий будинок № 3»,
 	
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Київський міський пологовий будинок № 3» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 липня 2022 року у складі судді Бабич Н. Д. та постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року у складі колегії суддів: Рубан С. М., Заришняк Г. М., Кулікова С. В.
 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Київський міський пологовий будинок № 3» про визнання протиправним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 у травні 2022 року звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу Комунального некомерційного підприємства «Київський міський пологовий будинок № 3» (далі - КНП «Київський міський пологовий будинок № 3») від 03 травня 2022 року № 128к/тр в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності завідувача відділенням гінекології № 1 КНП «Київський міський пологовий будинок № 3» ОСОБА_1 , якому оголошено догану;
- визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу КНП «Київський міський пологовий будинок № 3» від 03 травня 2022 року № 128к/тр в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності завідувача відділенням гінекології № 1 КНП «Київський міський пологовий будинок № 3» ОСОБА_1 , якому оголошено догану;
- визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу КНП «Київський міський пологовий будинок № 3» від 03 травня 2022 року № 128к/тр в частині звільнення завідувача відділенням гінекології № 1 КНП «Київський міський пологовий будинок № 3» ОСОБА_1 із займаної посади на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення;
- поновити його на посаді завідувача відділенням гінекології № 1 КНП «Київський міський пологовий будинок № 3» з 03 травня 2022 року;
- стягнути з КНП «Київський міський пологовий будинок № 3» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи із дня звільнення до дня поновлення на роботі;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення його на посаді завідувача відділенням гінекології № 1 КНП «Київський міський пологовий будинок № 3».
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що  наказом                  від 03 травня 2022 року № 128 к/тр його безпідставно звільнено із займаної посади на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. 
Підставою для звільнення слугувало те, що до нього раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани.
Відповідачем неправомірно та помилково застосовано пункт 3 частини першої статті 40 КЗпП України, оскільки у разі допущення ним порушення трудової дисципліни зобов`язаний був застосувати або догану або звільнення.
КНП «Київський міський пологовий будинок № 3» у наказі не наведено порушень ним трудової дисципліни, які б призвели або могли призвести до застосування такого заходу як звільнення. Також у наказі не зазначено, за яке конкретне порушення трудової дисципліни його було звільнено із займаної посади. 
Крім того, позивач зазначив про те, що облік медичної документації проводився належним чином за формами затвердженими Міністерством охорони здоров`я, не співпадіння записів щодо проведеного лікування пацієнтів пов`язано виключно з застосуванням різних назв ліків, в яких містилась однакова діюча речовина, вимоги Локального клінічного протоколу лікування «поліп жіночих статевих органів»                    МКХ-10 № 84 не порушував, оскільки препарати «Індол-Ф» та «Депапілін» не є лікарськими засобами, а є біологічно активними добавками.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Святошинський районний суд міста Києва рішенням від 20 липня 2022 року позов задовольнив.
Визнав протиправним та скасував пункт 1 наказу КНП «Київський міський пологовий будинок № 3» № 128 к/тр від 03 травня 2022 року в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності завідувача відділенням гінекології № 1 КНП «Київський міський пологовий будинок № 3»  ОСОБА_1 , якому оголошено догану.
Визнав протиправним та скасував пункт 2 наказу КНП «Київський міський пологовий будинок № 3» № 128 к/тр від 03 травня 2022 року в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності завідувача відділенням гінекології № 1 КНП «Київський міський пологовий будинок № 3»  ОСОБА_1 , якому оголошено догану.
Визнав протиправним та скасував пункт 3 наказу КНП «Київський міський пологовий будинок № 3» № 128 к/тр від 03 травня 2022 року в частині звільнення завідувача відділенням гінекології № 1 КНП «Київський міський пологовий будинок № 3»  ОСОБА_1 із займаної посади на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.
Поновив ОСОБА_1 на посаді завідувача відділенням гінекології № 1 КНП «Київський міський пологовий будинок № 3» з 03 травня 2022 року.
Допустив негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача відділенням гінекології № 1 КНП «Київський міський пологовий будинок № 3» з 03 травня 2022 року.
Стягнув з КНП «Київський міський пологовий будинок № 3» заробітну плату за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 , починаючи з дня звільнення                    (03 травня 2022 року) і закінчуючи днем поновлення позивача на роботі.
Допустив негайне виконання рішення суду в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
Стягнув з КНП «Київський міський пологовий будинок № 3» на користь              ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 984,80 грн. 
Рішення місцевий суд мотивував тим, що відповідач при звільненні позивача за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України не врахував ступінь тяжкості вчиненого проступку, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Будь-яких обґрунтувань щодо вказаних вище критеріїв обрання виду дисциплінарного стягнення наказ 128 к/тр від 03 травня 2022 року не містить.
Крім того, місцевий суд зазначив про те, що позивач будь-якої шкоди будь-яким особам не завдав, жодна із пацієнток не зверталась із скаргами щодо невиконання чи неналежного виконання позивачем своїх трудових обов`язків, в той час як наявність шкоди є одним із важливих критеріїв щодо притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.
Позивач, окрім оголошених доган, наказом 128 к/тр від 03 травня 2022 року притягувався до дисциплінарної відповідальності у виді догани на підставі наказу КНП «Київський міський пологовий будинок № 3» № 88 к/тр від 06 квітня 2022 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності лікаря-акушера-гінеколога відділення гінекології № 1 ОСОБА_2 та завідувача відділення гінекології № 1 Олександра Забудського», однак за інший дисциплінарний проступок; інших дисциплінарних стягнень позивач не отримував; працюючи з 01 серпня 2003 року в Київському міському пологовому будинку № 3 до дисциплінарної відповідальності не притягувався.
Пункт 3 наказу 128 к/тр від 03 травня 2022 року не містить самостійного обґрунтування причин звільнення позивача, в той час як стаття 147 КЗпП України імперативно передбачає, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення або догана, або звільнення, тому відповідач не мав достатніх правових підстав для звільнення позивача на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
Нова редакція наказу від 03 травня 2022 року № 128 к/тр подана відповідачем на стадії розгляду справи по суті, позивач не мав об`єктивної можливості на даній стадії збільшити позовні вимоги або змінити підстави чи предмет позову, даний наказ не був вручений ОСОБА_1 , підстави для притягнення до дисциплінарної відповідальності в обох редакціях є абсолютно однаковими.
Київський апеляційний суд постановою від 08 листопада 2022 року апеляційну скаргу КНП «Київський міський пологовий будинок № 3» залишив без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 липня                                       2022 року залишив без змін.
Постанову апеляційний суд мотивував тим, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення. Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
Від КНП «Київський міський пологовий будинок № 3» у січні 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 липня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду                                 від 08 листопада 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі як на підставу оскарження судового рішення заявник посилається на пункти 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України та, зокрема вказує, що при оформленні оспорюваного наказу сталася помилка, а саме у пункті 2 наказу залишились слова про оголошення догани замість звільнення, тому, з метою виправлення зазначеної помилки, наказом від 04 травня 2022 року № 130к/тр наказ про звільнення викладено у новій редакції, у якому пункти 1 та 2 об`єднані в один і виключені слова в останньому реченні пункту 2 «завідувачу відділення гінекології  № 1 КНП «Київський міський пологовий будинок № 3» ОСОБА_1. оголосити догану. Підстава звільнення залишилася незмінною.
Апеляційним судом застосовано норми матеріального права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 24 травня 2022 року у справі № 703/3231/20, згідно з яким роботодавець може вносити зміни до наказу про звільнення, якщо не змінюється підстава звільнення.
Суд апеляційної інстанції на порушення статті 9 Закону України «Про лікарські засоби», статей 14-1, 44 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» дійшов помилкових висновків, що застосування лікарем при наданні медичної допомоги біологічно активних добавок, які не передбачені клінічним протоколом, не є порушенням трудової дисципліни.
Відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування  статті 9 Закону України «Про лікарські засоби», статей 14-1, 44 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» про можливість використання лікарем при наданні медичної допомоги будь-яких інших речовин, крім лікарських засобів, зареєстрованих у встановленому Законом порядку.
Також судами не застосовано до спірних правовідносин Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 003/о «Медична картка стаціонарного хворого №__», згідно з якою обов`язковим є наявність підписів лікаря і завідувача у медичних картках хворих. 
Позивач був законно та обґрунтовано притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за недбале виконання покладних на нього посадових обов`язків в частині ведення облікової медичної документації.
 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
Від представника ОСОБА_1 - адвоката Сіваченка В. В. у лютому 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому заявник просить залишити її без задоволення, посилаючись на те, що заявник у касаційній скарзі посилається на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24 травня 2022 року у справі № 703/3231/20, який не може бути застосований, оскільки не є подібним із цією справою.
Суть дисциплінарного проступку за який позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення наказом № 130к/тр від 04 травня 2022 року було суттєво змінено порівняно з наказом № 128к/тр від 03 травня                    2022 року, тому посилання на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 24 травня 2022 року у справі № 703/3231/20 є безпідставним.
Позивача незаконно звільнено з роботи за рекомендації пацієнтам більш широких можливостей для забезпечення більш якісного лікування та впровадження новітніх технологій в медичній практиці.
В Україні тривалий час існує ведення медичної документації в електронному вигляді, у тому числі і медичної, з відповідною ідентифікацією особи лікуючого лікаря та завідувача відділенням.
Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що медична документація велась у передбачений законодавством спосіб, за формою первинної облікової документації № 003/0, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України 14 лютого 2012 року № 110 (у редакції наказу  Міністерства охорони здоров`я України 21 січня 2016 року № 29).
Не співпадіння записів щодо проведеного лікування в медичних картках стаціонарних хворих мало місце у зв`язку з тим, що відбулося призначення різних за назвою лікарських засобів, які містили одну і ту ж саму діючу речовину. Така ситуація виникла у зв`язку з наявністю у лікарні різних ліків у різний проміжок часу, в залежності від постачання ліків за укладеними контрактами.
Згідно з правовим висновком Верховного Суду, висловленим у постанові                                від 17 березня 2021 року у справі № 742/4121/18, якщо звільненню позивача передувало застосування до нього лише одного дисциплінарного стягнення, то це виключає систематичність невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.
Відповідач на порушення частини третьої статті 83 ЦПК України подав повторно                     13 липня 2022 року відзив на позовну заяву, до якого долучив наказ від 04 травня 2022 року № 130к/тр.
Матеріали справи не містять доказів повідомлення позивача телефоном про наявність наказу № 130к/тр від 04 травня 2022 року.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 19 січня 2023 року відкрив провадження у цій справі та витребував її матеріали із Святошинського районного суду міста Києва.
Справа № 759/4986/22 надійшла до Верховного Суду 02 лютого 2023 року.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 з 01 серпня 2003 року зарахований на посаду лікаря-інтерна за спеціальністю «акушерство і гінекологія» в пологовому будинку № 3 Київського міськвиконкому; 01 лютого 2005 року - переведений на посаду лікаря акушер-гінеколога у зв`язку із закінченням інтернатури; 01 квітня 2011 року - призначений на посаду завідувача відділення стаціонару денного перебування; 01 липня                    2014 року переведений на посаду завідувача відділення гінекології № 1 з стаціонаром денного перебування. 
Згідно з рішенням Київської міської ради від 24 жовтня 2019 року № 6/7570 «Про реорганізацію закладів охорони здоров`я, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва» Київський міський пологовий будинок № 3 реорганізовано шляхом перетворення його в КНП «Київський міський пологовий будинок № 3». 
Наказом КНП «Київський міський пологовий будинок № 3» від 06 квітня 2022 року № 88к/тр ОСОБА_1 - завідувачу відділення гінекології № 1 КНП «Київський міський пологовий будинок № 3» оголошено догану за порушення пункту 2.10 та пункту 2.45 Посадової інструкції лікаря акушера гінеколога відділення гінекології                  № 1, затвердженої директором КНП «Київський міський пологовий будинок № 3»                   06 квітня 2020 року, з якою він був ознайомлений 21 травня 2020 року в частині незабезпечення належної розстановки та організацію праці персоналу відділення при проведенні оперативного втручання пацієнтці ОСОБА_3 01 квітня                     2022 року, незабезпечення контролю якості лікувально-профілактичної роботи, трудової дисципліни медичного персоналу відділення при проведенні оперативного втручання пацієнтці ОСОБА_3 01 квітня 2022 року, незабезпечення особисто організації та проведення консиліуму для хворих з складними захворюваннями при проведенні оперативного втручання пацієнтці ОСОБА_3 01 квітня 2022 року.
Відповідно до пункту 1 наказу виконуючого директора КНП «Київський міський пологовий будинок № 3» від 03 травня 2022 року № 128к/тр ОСОБА_1 - завідувачу відділенням гінекології № 1 КНП «Київський міський пологовий будинок № 3» оголошено догану за порушення пунктів 2.14, 2.31, 4.4 Посадової інструкції завідувача відділення гінекології № 1 в частині незабезпечення належного ведення облікової медичної документації за нормами, затвердженими Міністерством охорони здоров`я: ведення «чорновика» протоколу гістерорезектоскопії                     ОСОБА_4 , невідповідність даних щодо призначеного і проведеного лікування, не співпадіння записів щодо проведеного лікування, не співпадіння записів щодо проведеного лікування в медичних картках стаціонарних хворих: № 13 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; № 41 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; № 47 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; № 51 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; № 60 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; № 771 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; № 831 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; № 861 ОСОБА_12 ,                         ІНФОРМАЦІЯ_8 ; № 1054 ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; № 1055 ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ; № 1088                    ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ; № 1097 ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_11 ; № 1105 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , а також в частині не підписання службових документів відповідно до наданих повноважень а саме: в медичних картах стаціонарних хворих № 724 ( ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_11 ), № 737 ( ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_11 ), № 756 ( ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ), № 766 ( ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ), № 770 ( ОСОБА_21 ,                            ІНФОРМАЦІЯ_13 ) - відсутні підписи лікуючого лікаря та завідувача відділенням ОСОБА_1 . 
Згідно з пунктом 2 зазначеного наказу ОСОБА_1 - завідувачу відділенням гінекології № 1 КНП «Київський міський пологовий будинок № 3» оголошено догану за порушення вимог Локального клінічного протоколу лікування «поліп жіночих статевих органів» МКХ-10: N 84, затвердженого директором КНП «Київський міський пологовий будинок № 3» 30 березня 2020 року, в розробці якого приймав участь ОСОБА_1 , про що засвідчує його підпис, в частині застосування в лікувальному процесі препаратів «Індол-Ф» та «Депапілін», які таким протоколом не передбачені, а саме при проведенні лікування пацієнток: медична карта стаціонарного хворого № 13 - ОСОБА_5 , медична карта стаціонарного хворого № 33 - ОСОБА_22 , медична карта стаціонарного хворого № 41 -                      ОСОБА_6 , медична карта стаціонарного хворого № 47 - ОСОБА_7 , медична карта стаціонарного хворого № 51 - ОСОБА_8 , медична карта стаціонарного хворого № 60 - ОСОБА_9 , медична карта стаціонарного хворого              № 771 ОСОБА_10 , медична карта стаціонарного хворого № 831 - ОСОБА_11 , медична карта стаціонарного хворого № 861 - ОСОБА_12 , медична карта стаціонарного хворого № 1055 - ОСОБА_14 , медична карта стаціонарного хворого № 1054 - ОСОБА_13 , медична карта стаціонарного хворого № 1088 - ОСОБА_15 , медична карта стаціонарного хворого № 1097 - ОСОБА_16 , медична карта стаціонарного хворого № 14 - ОСОБА_23 , медична карта стаціонарного хворого № 38 - ОСОБА_24 , медична карта стаціонарного хворого № 25 -                       ОСОБА_25 . 
Відповідно до пункту 3 наказу завідувача відділенням гінекології № 1 КНП «Київський міський пологовий будинок № 3» ОСОБА_1 звільнено із займаної посади, оскільки до нього вже застосовувались заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани (наказ КНП «Київський міський пологовий будинок № 3» № 88к/тр від 06 квітня 2022 року) на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення 
Судами також встановлено, що ОСОБА_1 копію наказу 128к/тр від 03 травня 2022 року та трудову книжку отримав 03 травня 2022 року, що підтверджується його підписом, який міститься у наказі.
Наказом виконуючого директора КНП «Київський міський пологовий будинок № 3» від 04 травня 2022 року № 130 к/тр внесено зміни у наказ від 03 травня 2022 року     № 128к/тр та викладено його у новій редакції:
- за порушення пунктів 2.14, 2.31, 4.4. Посадової інструкції завідувача відділення гінекології № 1, затвердженої директором КНП «Київський міський пологовий будинок № 3» від 06 квітня 2020 року, з якою ОСОБА_1 ознайомлений                        21 травня 2020 року в частині незабезпечення належного ведення облікової медичної документації за нормами, затвердженими Міністерством охорони здоров`я: ведення «чорновика» протоколу гістерорезектоскопії ОСОБА_4 , невідповідність даних щодо призначеного і проведеного лікування, а саме - не співпадіння записів щодо проведеного лікування, а саме - не співпадіння записів щодо проведеного лікування в медичних картках стаціонарних хворих: № 13     ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; № 41 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; № 47 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;                      № 51 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; № 60 ОСОБА_9 ,                              ІНФОРМАЦІЯ_5 ; № 771 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; № 831 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; № 861 ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; № 1054 ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; № 1055 ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ;                       № 1088 ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ; № 1097 ОСОБА_16 ,                              ІНФОРМАЦІЯ_11 ; № 1105 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , а також в частині не підписання службових документів відповідно до наданих повноважень а саме: в медичних картах стаціонарних хворих № 724 ( ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_11 ), № 737 ( ОСОБА_18 ,                                ІНФОРМАЦІЯ_11 ), № 756 ( ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ), № 766 ( ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ), № 770 ( ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_13 ) відсутні підписи лікуючого лікаря та завідувача відділенням ОСОБА_1 - позивачу оголошено догану;
-за порушення вимог Локального клінічного протоколу лікування «поліп жіночих статевих органів» МКХ-10: N 84, затвердженого директором КНП «Київський міський пологовий будинок № 3» 30 березня 2020 року, в розробці якого приймав участь ОСОБА_1 , про що засвідчує його підпис, в частині застосування в лікувальному процесі препаратів «Індол-Ф» та «Депапілін», які таким протоколом не передбачені, а саме при проведенні лікування пацієнток: медична карта стаціонарного хворого № 13 - ОСОБА_5 , медична карта стаціонарного хворого № 33 - ОСОБА_22 , медична карта стаціонарного хворого № 41 -                           ОСОБА_6 , медична карта стаціонарного хворого № 47 - ОСОБА_7 , медична карта стаціонарного хворого № 51 - ОСОБА_8 , медична карта стаціонарного хворого № 60 - ОСОБА_9 , медична карта стаціонарного хворого                 № 771 ОСОБА_10 , медична карта стаціонарного хворого № 831 - ОСОБА_11 , медична карта стаціонарного хворого № 861 - ОСОБА_12 , медична карта стаціонарного хворого № 1055 - ОСОБА_14 , медична карта стаціонарного хворого № 1054 - ОСОБА_13 , медична карта стаціонарного хворого № 1088 - ОСОБА_15 , медична карта стаціонарного хворого № 1097 - ОСОБА_16 , медична карта стаціонарного хворого № 14 - ОСОБА_23 , медична карта стаціонарного хворого № 38 - ОСОБА_24 , медична карта стаціонарного хворого № 25 -                            ОСОБА_25 , з урахуванням того, що до завідувача відділенням гінекології № 1 КНП «Київський міський пологовий будинок № 3» ОСОБА_1 вже застосовувались заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани (наказ КНП «Київський міський пологовий будинок № 3» № 88к/тр від 06 квітня 2022 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності лікаря-акушера-гінеколога відділення гінекології      № 1 ОСОБА_2 та завідувача відділення гінекології № 1 Олександра Забудського»), на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення - позивача звільнено із займаної посади.
Аналізуючи зміст наказу від 03 травня 2022 року № 128 к/тр, в редакції наказу № 130 к/тр від 04 травня 2022 року, суди зазначили, що в новій редакції наказу пункти 2, 3 об`єднані, у зв`язку з чим відсутній пункт 3, натомість нова редакція наказу передбачає два дисциплінарні стягнення (пункт 1 - догана, пункт 2 - звільнення), в той час як первісна редакція передбачала три дисциплінарні стягнення (пункт 1 -  догана, пункт 2 - догана, пункт 3 - звільнення).
Обидві редакції наказу від 03 травня 2022 року № 128к/тр містять однакові підстави для притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Крім того, судами встановлено, що наказ № 130 к/тр від 04 травня 2022 року не було вручено ОСОБА_1 
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
При розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.
Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.
Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна з важливих ознак порушення трудової дисципліни.
Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.
Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.
Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до пунктів 2.14, 2.31, 4.4 Посадової інструкції завідувача відділення гінекології № 1, затвердженої директором КНП «Київський міський пологовий будинок № 3» від 06 квітня 2020 року, завідувач відділення гінекології № 1 веде облікову медичну документацію за формами, затвердженими Міністерством охорони здоров`я України, корегує лікувально-діагностичний процес в межах локальних клінічних протоколів, підписує службові документи відповідно до наданих повноважень, відповідає за організацію своєї роботи, своєчасне та повне використання наказів, розпоряджень та доручень адміністрації КНП «Київський міський пологовий будинок № 3», вимог чинного законодавства за напрямками своєї діяльності.
При лікуванні пацієнтів мало місце призначення різних за назвою лікарських засобів, які містили одну і ту ж саму діючу речовину. Така ситуація виникла в зв`язку з наявністю у лікарні різних ліків у різний проміжок часу, в залежності від постачання ліків за укладеними контрактами.
Медична документація велась за формою первинної облікової документації                           № 003/0, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України 14 лютого 2012 року № 110 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України 21 січня 2016 року № 29), оскільки у пунктах 57.1 та 57.2 досліджених в судовому засіданні медичних карт зазначено П.І.Б. - лікар ОСОБА_1 , з/в ОСОБА_1 та вказано реєстраційний номер ОСОБА_1 - НОМЕР_1 .
Крім того, судами встановлено, що вся медична документація дублюється шляхом електронного документообігу, з використанням відповідних ідентифікуючих лікаря підписів.
Встановивши вказані обставини як суд першої інстанції, так і апеляційний суд дійшли обґрунтованого висновку про ведення медичної документації у передбачений законодавством спосіб, за формою первинної облікової документації № 003/0, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України 14 лютого 2012 року № 110 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України                             від 21 січня 2016 року № 29).
Також суди попередніх інстанцій правильно зазначили про те, що у наказі № 128 к/тр від 03 травня 2022 року не зазначено, в чому саме полягає порушення ведення «чорновика» протоколу гістерорезектоскопії ОСОБА_4 , які саме дії чи бездіяльність ОСОБА_1 призвели до порушення або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків, тому відсутні підстави для оголошення доган позивачу.
Крім того, суди правильно зазначили, що відсутність підписів, зроблених кульовою або гелевою ручкою в медичних картах пацієнтів при наявності інших достатніх та переконливих ідентифікуючих ознак лікаря та завідувача відділенням, призначення лікарем біологічно активних добавок пацієнтам, призначення різних за назвою, однак з однаковою діючою речовиною лікарських засобів, не можуть бути підставою для притягнення лікаря до дисциплінарної відповідальності, а наказ 128к/тр від 03 травня 2022 року не містить будь-якого посилання роботодавця на вину працівника як одну з важливих ознак порушення трудової дисципліни.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.
За передбаченими пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України).
У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 частини першої статті 40, пункту 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.
Отже, головною умовою для звільнення працівника за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України є невиконання обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.
У правилах внутрішнього трудового розпорядку містяться, зокрема основні права та обов`язки працівників і роботодавця, вказується тривалість робочого дня і робочого тижня, початок і закінчення робочого дня, обідньої перерви, зазначається відповідальність працівників за порушення трудової дисципліни. Це зобов`язує працівників не лише просто виконувати свої трудові функції, а й дотримуватися встановленого режиму роботи, правил охорони праці, техніки безпеки тощо, оскільки їх систематичне порушення також може стати підставою для звільнення за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
Тобто, за правилами пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника за його трудовим договором чи випливають з Правил внутрішнього трудового розпорядку. Очевидно, що з відповідними правилами та обов`язками працівник має бути своєчасно та належно ознайомлений, оскільки, роботодавець не може ставити у вину працівникові та притягати його до дисциплінарної відповідальності у випадку невиконання обов`язків, які не обумовлені трудовим договором і про які працівник не був проінформований належним чином.
Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 452/970/17 (провадження № 14-157цс19).
Ще однією умовою звільнення за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України є наявність вини працівника (у формі умислу чи необережності).
Якщо поважні причини невиконання працівником його трудових функцій є, то, відповідно, вина його відсутня, а отже, звільнення за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України проводити не можна.
Під систематичним невиконанням трудових обов`язків мається на увазі неодноразове здійснення працівником цих вчинків. А саме, для звільнення за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) здійснення працівником винного невиконання чи неналежного виконання своїх трудових обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше. Тобто працівник і раніше (до моменту вчинення проступку, за який його роботодавець звільнив за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України) порушував трудову дисципліну, не виконував своїх посадових обов`язків, у результаті чого до нього застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.
При цьому для дотримання порядку звільнення роботодавець повинен навести конкретні факти допущеного працівником невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього попереднього стягнення та коли. Тобто необхідна саме наявність застосованого й такого, що не втратив юридичної сили стягнення, що передувало новому порушенню, а не просто фактична наявність сукупності застосованих заходів дисциплінарного стягнення
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 27 лютого                           2020 року у справі № 266/7382/18 (провадження № 61-12663св19).
Верховний Суд неодноразово висловлював свою позицію у справах за аналогічних обставин. Так, у своїй постанові від 09 грудня 2021 року у справі № 489/58/20 (провадження № 61-11862св20), ним зроблено такий висновок: «Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок».
Отже, для звільнення працівника на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, необхідна наявність таких умов, як протиправність дій або бездіяльність працівника, його вина та систематичність порушень.
При відсутності хоча б однієї з наведених підстав звільнення працівника буде незаконним.
За змістом закону, звільнення працівника згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України є крайньою мірою, коли подальше залишення на роботі порушника трудової дисципліни суперечить інтересам установи. При визначенні наявності вини працівника в невиконанні або неналежному виконанні обов`язків, покладених на нього трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку або посадовими інструкціями, необхідно враховувати об`єктивні причини.
Крім того судами встановлено, що позивач притягувався до дисциплінарної відповідальності у виді догани на підставі наказу від 06 квітня 2022 року № 88к/тр, однак за інший дисциплінарний проступок; інших дисциплінарних стягнень за час роботи у КНП «Київський міський пологовий будинок № 3»  ОСОБА_1 не отримував; наказ № 128к/тр від 03 травня 2022 року не містить самостійного обґрунтування причин звільнення.
Врахувавши викладене, а також те, що будь-якої шкоди будь-ким особам завдано не було, жодна із пацієнток не зверталась із скаргами щодо невиконання чи неналежного виконання позивачем своїх трудових обов`язків, в той час як наявність шкоди є одним із важливих критеріїв щодо притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для поновлення позивача на займаній посаді, оскільки відповідач при звільненні позивача не врахував ступінь тяжкості проступку, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу ОСОБА_1 .
Також суди правильно зазначили, що ефективним засобом захисту, який повинен забезпечити поновлення порушеного права, буде задоволення позовних вимог, які базувались на основі отриманого позивачем наказу від 03 травня 2022 року № 128 к/тр у первісній редакції, оскільки нова редакція наказу від 03 травня 2022 року                    № 128 к/тр подана відповідачем на стадії розгляду справи по суті, тому позивач не мав об`єктивної можливості на даній стадії збільшити позовні вимоги або змінити підстави чи предмет позову, позивачу не було вручено наказ № 130 к/тр                                        від 04 травня 2022 року, а підстави притягнення до дисциплінарної відповідальності в обох редакціях є однаковими. 
Зазначений висновок не суперечить практиці Верховного Суду, згідно з якою наказ роботодавця про внесення змін до наказу про звільнення, з урахуванням фактичних обставин справи, може бути визнаний незаконним, якщо він змінює підстави розірвання трудового договору, тоді як у справі, яка переглядається, підстава звільнення ОСОБА_1 не змінена.
Доводи касаційної скарги про застосування апеляційним судом норм матеріального права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 24 травня 2022 року у справі № 703/3231/20, суд касаційної інстанції відхиляє, з огляду на таке.
У постанові від 24 травня 2022 року у справі № 703/3231/20 Верховний Суд виклав висновок про те, що … [позивач не виконував без поважних причин покладені на нього трудові обов`язки, у зв`язку з чим наказами відповідача неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності, проте вжиті заходи не дали позитивних наслідків і позивач знову допустив невиконання своїх трудових обов`язків, тому суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що звільнення відбулося з дотриманням положень трудового законодавства].
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові                              від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20), … [на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими].
Враховуючи викладене, висновки судів попередніх інстанцій не суперечать практиці Верховного Суду, викладеній у постанові, на яку посилається заявник у касаційній скарзі. 
Крім того, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що питання про поновлення на роботі вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи. Судами встановлено всі фактичні обставини справи, враховано доводи сторін, надано належну оцінку поданим сторонами доказам та правильно застосовано вищезазначені норми КЗпП України.
Посилання у касаційній скарзі на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування  статті 9 Закону України «Про лікарські засоби», статей 14-1, 44 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» про можливість використання лікарем при наданні медичної допомоги будь-яких інших речовин, кір лікарських засобів, зареєстрованих у встановленому Законом порядку, суд касаційної інстанції також відхиляє.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у тих випадках, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Зі змісту вказаної норми права вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню судами під час вирішення спору.
Отже, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.
Аргументуючи підстави касаційного оскарження, передбачені у пункті 3 частини другої статті 389 ЦПК України, заявник зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо наслідків невиконання судом обов`язків оцінювати кожен доказ або мотивувати його відхилення.
Зазначені доводи заявника відхиляються касаційним судом з огляду на те, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені за результатами оцінки у сукупності всіх доказів та обставин справи. Водночас, як свідчить характер доводів заявника, останні фактично зводяться до незгоди із наданою судом оцінкою обставин справи та вказують на переоцінку доказів у справі, що суперечить положенням статті 400 ЦПК України.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а спрямовані виключно на доведення необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі                                              № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів не встановлено, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.
 
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційні скарги залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Київський міський пологовий будинок № 3» залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 липня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                 І. В. Литвиненко
 
                                                                                                            А. І. Грушицький
 
                                                                                                                Є. В. Петров