П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

__________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 березня 2023 р.	м.Одеса	Справа № 420/17177/22	

Головуючий І інстанції: Попов В.Ф.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Одеського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2023 року (м.Одеса дата складання повного тексту ухвали - 20.02.2023р.) про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Військової академії (м.Одеса) про визнання протиправними дій, -
          В С Т А Н О В И В:          
28.11.2022р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Військової академії (м.Одеса), у якому просив суд: 
- визнати дії Військової академії (м.Одеса) щодо встановлення, обчислення та виплати йому грошового забезпечення за період з 01.03.2018р. по 31.12.2018р., виходячи із розміру надбавки за особливості проходження служби у розмірі - 10% від його посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, протиправними;
- зобов`язати Військову академію (м.Одеса) розрахувати та виплатити йому (з урахуванням раніше виплачених сум) грошове забезпечення за період з 01.03.2018р. по 31.12.2018р., виходячи із розміру надбавки за особливості проходження служби у розмірі - 65% від його посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років;
- зобов`язати Військову академію (м.Одеса) виготовити та направити нову довідку про розміри додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії до ІНФОРМАЦІЯ_1 для перерахунку розміру пенсії.
Ухвалою суду 1-ї інстанції від 05.12.2022р. позовну заяву ОСОБА_1 - залишено без руху, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.
15.12.2022р. позивачем було подано до Одеського окружного адміністративного суду заяву про поновлення строку звернення до суду, мотивовану його призовом на військову службу у зв`язку із мобілізацією.
Наведені у заяві обставини суд першої інстанції визнав поважними, поновив строк звернення до суду та 20.12.2022р. відкрив провадження у справі.
Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 - залишено без розгляду на підставі ч.3 ст.123 КАС України.
Не погоджуючись із вказаним вище судовим рішенням, позивач 03.03.2023р. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу судді Одеського окружного адміністративного суду від 20.02.2023р. та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду по суті. Зокрема, позивач звернув увагу, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у ст.233 КЗпП України, продовжуються на строк дії такого карантину, а тому суд 1-ї інстанції дійшов помилкового висновку щодо пропуску ним строку звернення до суду.
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.03.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження. 
14.03.2023р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
16.03.2023р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач заперечував щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою.
У відповідності до ч.1 ст.312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить висновку про наявність достатніх підстав для її задоволення.
Так, спірні правовідносини у даній адміністративній справі склалися з приводу правомірності встановлення, обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 01.03.2018р. по 31.12.2018р., виходячи з розміру надбавки за особливості проходження служби у розмірі - 10% від його посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, а також виготовлення нової довідки для перерахунку пенсії останнього. Тобто, предметом розгляду позивач визначив розмір надбавки за особливості проходження служби у відповідний період.
На стадії ж апеляційного провадження спірним є питання дотримання ОСОБА_1 строку звернення до суду sз даним позовом.
Частиною 1 ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Щоб адміністративний позов був прийнятий до провадження судом першої інстанції, позивачу необхідно дотримуватись порядку подання позовної заяви в межах реалізації права на звернення до суду та кореспондуючого права на повноважний суд з урахуванням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.55 Конституції України та ст.5 КАС України. Так, реалізація захисту порушеного або оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду 1-ї інстанції, однак у межах часових рамок, визначених законом. 
У розумінні ч.1 ст.118 КАС України, процесуальними строками є встановлені законом або ж судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Процесуальні строки визначаються днями, місяцями та роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною 2 цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом      та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або ж повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Наслідки пропуску строку звернення до суду регламентовані ст.123 КАС України.
Як передбачено ч.ч.3,4 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Приймаючи оскаржуване судове рішення про залишення позовної заяви без розгляду, суд 1-ї інстанції виходив із того, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до адміністративного суду з даним позовом, а будь-яких належних обґрунтувань обставин та доказів, на підтвердження поважності причин пропуску такого строку, ним не наведено та не надано.
Втім, судова колегія вважає такий висновок суду 1-ї інстанції необґрунтованим і передчасним, з огляду на те, що положення ст.122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають чи перебували на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).
Такі правовідносини регулюються положеннями ст.233 КЗпП України, зокрема, ч.2 цієї статті (в редакції, яка набула чинності з 19.07.2022р.) установлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
Офіційне тлумачення положення даної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15.10.2013р. №8-рп/2013 та №9-рп/2013.
Так, у рішенні від 15.10.2013р. №8-рп/2013 (справа за №1-13/2013) Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення ч.2 ст.233 КЗпП України у системному зв`язку з нормами ст.ст.1,12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
Згідно з п.2.1 мотивувальної частини вказаного рішення, поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.
У свою чергу, Верховний Суд, надаючи оцінку поняттям «грошова винагорода», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «оплата праці» і «заробітна плата», які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, неодноразово виснував, що вказані поняття є рівнозначними.
Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у ч.2 ст.233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких він має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах із роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
За змістом ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-ХІІ, військовою службою вважається державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язана із захистом Вітчизни. У зв`язку із особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.
У контексті вказаного, слід звернути увагу на те, що згідно з ч.ч.1,2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. 
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Отже, до «усіх виплат», право на отримання яких має працівник відповідно до умов трудового договору і державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (посадовий оклад, оклад за військовим званням, компенсація за невикористані відпустки, інші виплати), також належить і виплата надбавки та премії, які, відповідно, є складовою заробітної плати.
Відповідний правовий висновок було викладено у постанові Верховного Суду від 02.03.2023р. у справі №460/14618/21, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Аналізуючи зміст адміністративного позову ОСОБА_1 та спірної ухвали суду 1-ї інстанції, колегія суддів встановила, що як на момент звільнення позивача з військової служби, виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (04.05.2020р.), так і на момент його звернення до суду щодо неналежних розрахунків по грошовому забезпеченню (наприкінці 2021р.), на що, серед іншого, послався суд 1-ї інстанції, ч.2 ст.233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.
Втім, судом 1-ї інстанції помилково застосовано редакцію ч.2 ст.233 КЗпП України, чинну на момент постановлення оскаржуваного судового рішення.
При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує, що відповідно до п.1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Як відомо, 23.12.2022р. Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2020р. №338 і постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020р. №1236» №1423, якою було продовжено дію карантину (через COVID-19) до 30.04.2023р.
Відповідно, строк звернення до суду з цим позовом, визначений ч.2 ст. 233 КЗпП України, було також продовжено на строк дії карантину, тобто до 30.04.2023р.
Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суду у своїй постанові від 19.01.2023р. у справі №460/17052/21.
Підсумовуючи викладене, висновки судді Одеського окружного адміністративного суду, при залишенні без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 на підставі ст.123 КАС України, не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального і процесуального права.
За правилами ст.320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направлення справи для продовження розгляду до суду 1-ї інстанції є: 
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 
3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 
4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
У відповідності до ч.3 ст.312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала судді Одеського окружного адміністративного суду скасуванню, а справа - направленню до того ж суду для продовження розгляду по суті.
Керуючись ст.ст.169,241,243,308,311,312,320,321,322,325,328 КАС України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу судді Одеського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2023 року - скасувати та направити справу №420/17177/22 до суду першої інстанції - для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено: 21.03.2023р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач:                                                                                           Ю.В. Осіпов

Судді:                                                                                                          І.П. Косцова  

                                                                                                                   В.О. Скрипченко