Номер провадження: 22-ц/813/1381/23 
Справа № 523/2152/21
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: 
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М., 
За участю секретаря судового засідання: Хухрова С.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВНІЧ ТРАНС» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2021 року по цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальності «Північ Транс» про спонукання до виконання мирової угоди шляхом стягнення заборгованості по виплаті грошового відшкодування

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року,  ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ТОВ «ПІВНІЧ ТРАНС» (далі - ТОВ «ПТ») про спонукання до виконання мирової угоди шляхом стягнення заборгованості по виплаті грошового відшкодування, яка утворилася в період з 01 січня по 31 січня 2021 року в розмірі - 24411 грн., з яких 12759 грн- заборгованість, а 11652 грн. - сума корегування відшкодування за 2020р.
Позов обґрунтований тим, що відповідач не виконує умови мирової угоди, затвердженої Суворовським районним судом м.Одеси 22.05.2008 року у справі №2-2/2008, та не перераховує їй щомісячно втрачений заробіток в розмірі середньомісячної заробітної плати у галузі «Промисловість» на підставі довідки Державної служби статистики.
РішеннямСуворовського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. 
Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальності «ПІВНІЧ ТРАНС», код ЄДРПОУ 05523553, на користь ОСОБА_1 , реєстраційна облікова картка платника податків НОМЕР_1 , грошову суму в розмірі 24411 грн.
Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальності «ПІВНІЧ ТРАНС», код ЄДРПОУ 05523553, на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.
Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду, ТОВ «ПТ» подало до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2021 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 частково та стягнути з ТОВ «ПТ» на корись ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 12759,00 грн., як суму заборгованості по виплаті відшкодування за період з 01 січня по 31 січня 2021 року у відповідності до вимог мирової угоди затвердженої ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22.05.2008р. по справі №2-2/08, в іншій частині позовних вимог - відмовити. 
       У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд апеляційну скаргу ТОВ «ПТ» залишити без задоволення, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2021 року - залишити без змін. 
Про судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 16.02.2023 року,  учасники справи були повідомлені належним чином. 
Від ОСОБА_1 14.02.2023 року до канцелярії апеляційного суду надійшло Клопотання/Заява, у якому ОСОБА_1 просить цивільну справу за апеляційною скаргою ТОВ «ПТ» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2021 року - розглянути без її участі та без участі її представника - адвоката Серебрій Г.Г. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).   Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам в повній мірі відповідає, з огляду на наступне. 
Так, судом першої інстанції встановлено, що 22.05.2008р. між ВАТ "Північтранс" та ОСОБА_1 , які були сторонами у справі № 2-2/08 за позовом ОСОБА_1 до ВАТ "Північтранс" про відшкодування шкоди, укладено мирову угоду, яку ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси затверджено.
За умовами вказаної угоди:
- ВАТ "Північтранс" зобов`язується переховувати на рахунок ОСОБА_1 довічно, щомісячно втрачений заробіток у розмірі 1271,07 грн. (враховуючи березень та квітень місяці 2008 року) та корегувати розмір втраченого заробітку відповідно до довідки Держкомстату України про середню заробітну плату у галузі "Промисловість",
- ОСОБА_1 залишає за собою право довічно корегувати суму втраченого заробітку на кожний наступний рік до 30 січня на підставі довідки Держкомстату України про середню заробітну плату у галузі "Промисловість", не звертаючись з позовом до суду, а надаючи керівництву ВАТ "Північтранс" необхідні довідки (п.5 мирової угоди ).
Вищевказана ухвала від 22.05.2008 р. набрала законної сили 28.05.2008р.
Згідно листа Головного управління статистики в Одеській області від 28.01.2021 р. - середньомісячна заробітна плата у розрахунку на одного штатного працівника по Україні по галузі «Промисловість» у 2020 році становила 12759 грн.
Згідно відомостей з Єдиного реєстру юридичних осіб, правонаступником ПАТ "Північтранс" є ТОВ "ПІВНІЧ ТРАНС"( дата державної реєстрації, дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи, яка утворена в результаті перетворення: 01.02.2021 Номер запису: 1005561450000076821).
Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що відповідно до умов мирової угоди, яка визнана судом, відповідач взяв на себе зобов`язання сплачувати грошові кошти на користь позивача та корегувати розмір втраченого заробітку відповідно до довідки Держкомстату України про середню заробітну плату у галузі «Промисловість» (п.3 мирової угоди від 22.05.2008 року). Відповідач не виконує зобов`язання, у зв`язку з чим в період з 01 до 31 січня 2021 року утворилася заборгованість у розмірі 24411 грн., де 12759 грн - заборгованість по мировій угоді та 11652 грн - заборгованість з корегування відшкодування за 2020 р. яка підлягає стягненню з ТОВ «ПІВНІЧ ТРАНС» (12759 грн. середньомісячна заробітна плата в 2020 р. - 11788 грн. х 12 місяців 2020 р.).
Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він в повній мірі відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. 
Так, відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.
Відповідно до ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з нормами п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України);
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (частина перша - третя, п`ята та шоста статті 203 ЦК України).
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України).
Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною першою статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі за № 6-274цс15, у разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.
Судовим розглядом справи встановлено, що на виконання п.5 Мирової Угоди, затвердженої ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси 22.05.2008 року, ОСОБА_1 15.01.2021р. звернулася до ТОВ «ПТ» із проханням щодо коригування щомісячного відшкодування, встановивши розмір такого відшкодування починаючи з 01.01.2021 року таким, що відповідає розміру середньомісячної заробітної плати штатного працівника в галузі «Промисловість» у 2020 р. - 11788 грн.
Однак відповідач не виконує умови Мирової угоди, затвердженої Суворовським районним судом м. Одеси 22.05.2008 року у справі №2-2/2008 та не перераховує позивачу щомісячно втрачений заробіток в розмірі середньомісячної заробітної плати у галузі «Промисловість» на підставі довідки Державної служби статистики, у зв`язку із чим, за січень 2021 року утворилась заборгованість ТОВ «ПТ» перед ОСОБА_1 по виплаті грошового відшкодування за Мировою Угодою від 22.05.2008 року у сумі - 12759 грн. та заборгованість з корегування відшкодування за 2020 рік згідно із п.3 Мирової Угоди, що становить 11652 грн. (12759 грн. Середньомісячна заробітна плата в 2020р. - 11788 грн. щомісячне відшкодування, яке повинно було виплачуватись на протязі 2020 року) х 12 місяців 2020 року = 11652 грн., що разом складає 24411 грн. (12759 грн.+ 11652 грн.). 
З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду про те, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню та з ТОВ «ПТ» на користь ОСОБА_1 слід стягнути грошову суму в розмірі 24411 гривень.
У доводах апеляційної скарги, ТОВ «ПТ» посилається на те, що вимога позивача про корегування суми втраченого заробітку на 2020 рік (на минулий рік) є такою, що не відповідає умовам мирової угоди та безпідставно задоволена судом першої інстанції, оскільки 2020 рік є «минулим роком», а «наступним роком», як передбачено п.5 Мирової угоди є - 2021 рік. Таким чином, на думку апелянта, позивач надаючи довідку Держкомстату України ТОВ «ПТ» до 30.01.2021 року має право на корегування суми втраченого заробітку лише на наступний рік, тобто 2021 рік. 
Проте вказані доводи апелянта є необґрунтованими, з огляду на наступне. 
Так, як вбачається з п.3 Мирової угоди, відповідач - (на той час) Відкрите Акціонерне Товариство «Північтранс» зобов`язується перераховувати на рахунок позивача - ОСОБА_1 довічно, щомісячно втрачений заробіток в розмірі середньомісячної заробітної плати у галузі «Промисловість» на підставі довідки Державної Служби Статистики (на час укладання угоди Держкомстату) (а.с. 9).
В пункті 5 Мирової угоди зазначено, що ОСОБА_1 залишає за собою право довічно корегувати суму втраченого заробітку на кожний наступний рік до 30 січня на підставі довідки Держкомстату України про середню заробітну плату у галузі "Промисловість". 
Тобто в пункті 5 вищезазначеної Мирової угоди закріплено право позивача на корегування відшкодування, тоді як пунктом 3 Мирової угоди визначено обов`язок саме відповідача коригувати розмір відшкодування. 
З наведеного вбачається, що позивачка ОСОБА_1 скористалась своїм правом, закріпленим в п.5 Мирової угоди та в 2021 році надала відповідачу - ТОВ «ПТ» Довідку про середньомісячну заробітну плату в галузі «Промисловість» за 2020 рік, яка дорівнює - 12759 грн. Це означає що позивачка ОСОБА_1 скористалась своїм правом, закріпленим п.5 Мирової угоди, а відповідач - ТОВ «ПТ» зобов`язаний відповідно до п.5 Мирової угоди встановити розмір відшкодування на кожний місяць 2021 року в сумі 12759 грн., а відповідно до п.3 Мирової угоди, відповідач зобов`язаний скорегувати виплати за 2020 рік на підставі тієї ж довідки, оскільки з`явились відповідні статистичні данні необхідні для коригування за попередній період. 
Тобто право позивача, закріплене в п.5 Мирової угоди не звільняє відповідача від виконання зобов`язання, зазначеного в п.3 та відповідно не збільшує і не зменшує розміру відшкодування, а лише впливає на черговість його корегування та дозволяє проводити корегування не 12 разів на рік (кожного місяця), а лише один раз на рік. 
Безпідставними є і посилання апелянта ТОВ «ПТ» на те, що позивачем невірно визначено розмір щомісячного відшкодування - 11788 грн., яке мало виплачуватися в 2020 році на підставі Довідки Держкомстату вихід. №08.3-02/90-20 від 21.02.2020 року, яка надійшла позивачу як доповнення на Запит від 06.12.2019 року, оскільки таку Довідку позивачем надано в строк після 30.01.2020 року, в зв`язку із чим на думку апелянта невірно розраховано розмір позовних вимог. 
Так, з матеріалів справи вбачається, що отримавши 24.02.2020 року Довідку Держкомстату вихід. №08.3-02/90-20 від 21.02.2020 року відповідач мав зробити коригування відшкодування втраченого заробітку на 2020 рік, встановивши розмір такого відшкодування - 11788 грн. на місяць, проте цього не зробив.
Таким чином, твердження апелянта на порушення строків надання позивачем довідки Держкомстату (до 30 січня), відповідно до строку визначеному пунктом 5 мирової угоди, яка передбачає право позивача довічно коригувати суму втраченого заробітку, є неспроможними, оскільки мировою угодою не визначено порядку та процедури отримання довідки Держкомстату України - самостійно відповідачем чи з наданням цієї довідки саме позивачем, однак зі змісту мирової угоди вбачається обов`язок підприємства на її підставі робити коригування суми втраченого заробітку.
При цьому у п. 5 мирової угоди зазначено про право позивача довічно коригувати суму втраченого заробітку довідки Держкомстату до 30 січня кожного календарного року на підставі довідки, але не регламентовано обов`язок отримання позивачем такої довідки, в той час зазначеною мировою угодою передбачено обов`язок відповідача коригувати розмір втраченого заробітку відповідно до довідки Держкомстату України про середню заробітну плату у галузі «Промисловість».
Крім того, у Мировій угоді від 22.05.2008 року не визначено наслідків несвоєчасності отримання підприємством довідки Держкомстату України про середню заробітну плату у галузі «Промисловість» у вигляді звільнення відповідача від коригування суми втраченого заробітку і звільнення від її виплати позивачу.
Отже, з урахуванням наведеного, безпідставними є посилання апелянта про те, що суд першої інстанції при винесенні рішення не прийняв до уваги той факт, що позивач не скористалася своїм правом на коригування суми втраченого заробітку на 2020 рік в порядку та на умовах визначених п.5 Мирової угоди та прийняв до розрахунку невірну суму.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які давали б підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, а фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду з їх оцінки, без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВНІЧ ТРАНС» - залишити без задоволення. 
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2021 року по цивільній справі за позовом  ОСОБА_1  до Товариства з обмеженою відповідальності «Північ Транс» про спонукання до виконання мирової угоди шляхом стягнення заборгованості по виплаті грошового відшкодування- залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 27.02.2023 року. 

Головуючий                                                                Т.В. Цюра

Судді:                                                                 С.М. Сегеда 

О.С. Комлева