КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №752/2337/20                                                                                        Головуючий у І інстанції Мазур Ю.Ю.
Провадження №22-ц/824/1149/2023                                                         Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
22 березня 2023року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах 
 
судді-доповідача                                      Голуб С.А.,  
суддів:                                                       Писаної Т.О., Таргоній Д.О., 
         за участі секретаря судового засідання   Шаламая Ю.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення,
 
В С Т А Н О В И В :
 
У лютому 2020 року  ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 29 жовтня 2018 року приблизно о 21 год. 30 хв. у будівлі станції технічного обслуговування автомобілів, яка знаходиться на території приватної садиби за адресою: АДРЕСА_1 , сталась пожежа, внаслідок якої було повністю знищено транспортний засіб марки «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 . За вказаним фактом пожежі в провадженні Голосіївського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження №12018100010010008 від 30 жовтня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України. Згідно Звіту №71/11/18 про оцінку вартості збитку, нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу від 20 листопада 2018 року вартість матеріального збитку становить 118087,61 грн. У відповідності до Технічного висновку №132 щодо встановлення причин пожежі, яка сталася 29 жовтня 2018 року приблизно о 21 год. 30 хв. за адресою: м. Київ, пр-т. Науки, 157-А, встановлено, що найбільш ймовірною причиною пожежі, яка сталася 29 жовтня 2018 року приблизно о 21 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , - є теплове займання горючих елементів у перекритті від димохідної труби під час топлення твердопаливного котла без догляду внаслідок порушення вимог Правил пожежної безпеки в України (розділ IV п. 2.13) та прокладання димоходу опалювальних печей поверхнею горючих основ. 
ОСОБА_2 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач вказує, що саме відповідач, як власник джерела підвищеної небезпеки, відповідно до ст. ст. 1187, 1192 ЦК України несе цивільно-правову відповідальність за завдану позивачу матеріальну шкоду у розмірі 18087,61 грн., оскільки не забезпечила належне утримання майна. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду, яку оцінює у розмірі 90000 грн.
На підставі викладеного ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь шкоду завдану вчиненням кримінального правопорушення в розмірі 208087, 61 грн.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 вересня 2022 року у задоволені позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині стягнення витрат на правову допомогу, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що відзив на позовну заяву суд першої інстанції прийнятий безпідставно, оскільки у відзиві не містять заперечення щодо заявленого позивачем розміру судових витрат, а також має міститься попередній розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до заперечень, які були викладені у відповіді на відзив .
На підставі викладеного, ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у стягненні судових витрат.
В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу суду апеляційної інстанції відзив не надходив. Відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду.
ОСОБА_1 та її представник - адвокат Кравець Д.М.в судове засідання не з`явились, про дату і час судового розгляду справи були повідомлені належним чином. Адвокат Кравець Д.М. звернувся до суду із заявою в якій просив розгляд справи проводити без участі позивачки та її представника.
ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, враховуючи таке.
Задовольняючи заяву про стягнення витрат на правовому допомогу суд першої інстанції виходив з того, що саме такий розмір судових витрат є документально обґрунтованим та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції.
Положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Водночас, відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Як вбачається із матеріалів справи, 29 квітня 2020 року між відповідачем ОСОБА_2 та адвокатом Органюком Ю.Ю. укладено Договір-доручення про надання правничої допомоги.
У наведеному у відзиві на позовну заяву детальному описі робіт (наданих послуг) зазначено, що адвокатом Органюк Ю.Ю. надано відповідачу наступні послуги: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин; вивчення та правовий аналіз матеріалів справи; написання відзиву на позовну заяву; написання заяв, адвокатських запитів, клопотань; загальна участь у судових засіданнях.
На виконання умов вказаного договору відповідачем ОСОБА_2 сплачено адвокату Органюк Ю.Ю. грошові кошти у розмірі 27000,00 грн., про що свідчить Квитанція до прибуткового касового ордера від 04.05.2020 №04/05.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відповідачем на підтвердження надання їй правничої допомоги надано належні та допустимі докази понесення таких витрат, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.
Щодо твердження ОСОБА_1 про те, що вказаний відзив не відповідає вимогам ЦПК України, а тому суд безпідставно його прийняв, судом апеляційної інстанції оцінюється критично виходячи з наступного.
         У вказаному відзиві зазначено попередній розрахунок судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку із розглядом справи, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 178 ЦПК України.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться фактично до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції вже надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.
Судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи викладене, висновки суду щодо розподілу судових витрат відповідають обставинам справи та вимогам цивільного процесуального законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду в частині розподілу судових витрат, яке ухвалено з дотриманням норм процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375 ЦПК України, суд

 
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 вересня 2022 року у даній справі в частині розподілу судових витрат залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 23 березня 2023 року.

Суддя-доповідач

Судді