УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/2793/22 Головуючий у 1-й інст. Хуторна І.Ю. 
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,
суддів                  Трояновської Г.С., Миніч Т.І.

за участю секретаря судового засідання                Трикиши Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі  цивільну справу №274/2793/22 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01 грудня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Хуторної І.Ю. в м. Бердичеві,

в с т а н о в и в :

У червні 2022 року АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулось до суду з позовом, у якому просило:
- в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ZNB0G00000008Ж від 30.08.2004 у розмірі 125 716, 94 грн (7864,24 грн – заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 30342,97 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 87 509, 73 грн – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором) звернути стягнення на будинок, загальною площею 86,50 кв.м, житлова площа 52, 0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на прилюдних торгах;
- виселити ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначає, що 30.08.2004 між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №ZNB0G00000008Ж, за яким остання отримала кредит в розмірі 16 100 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 29.08.2014. Вказує, що з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №ZNB0G00000008Ж між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 - 30.08.2004 було укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_1 передала в іпотеку 46/100 частини житлового будинку загальною площею 86,50 кв.м., житлова площа 52,40 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що вказане вище майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Вказує, що сторонами договору іпотеки обумовлена ціна предмету іпотеки, яка дорівнює 21 280,00 грн.
Стверджує, що у зв`язку із порушенням виконання грошового зобов`язання за кредитним договором станом на 21.02.2022 за відповідачкою рахується борг в розмірі 125 716, 94 грн., із яких 7864,24 грн - тіло кредиту, 30342,97 грн - проценти, 87 509, 73 грн - пеня. Враховуючи вищевикладене та з метою погашення боргу за кредитним договором №ZNB0G00000008Ж від 30.08.2004 просить звернути стягнення на цілий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та виселити відповідачку та інших осіб із вказаного житла.
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01 грудня 2022 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що висновок суду про відсутність у відповідача заборгованості є необґрунтованим, незаконним та не відповідає дійсності, оскільки у виписці по руху коштів прослідковується факт використання коштів, а також поточної заборгованості, зокрема з тіла кредиту. Крім того, зазначає, що з рахунку та виписки ОСОБА_1 чітко вбачається, що з дати ухвалення рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04.06.2010 по справі №274/4897/15 відповідачем використано кредитних коштів у загальному розмірі 7864,24 грн. Стверджує, що судом першої інстанції не перевірено належним чином наявні у справі докази та не встановлено дійсного розміру заборгованості відповідача. Враховуючи вищевикладене просить рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк».
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 30 серпня 2004 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №ZNB0G00000008Ж, відповідно до умов якого, остання отримала кредит в розмірі 16 100 гривень на наступні цілі: купівля житлового будинку – в сумі 14 900,00 грн., на оплату страхових платежів в сумі – 1200,00 грн з виплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,67% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, на строк до 29.08.2014. Кредит погашається щомісячними платежами в період сплати з 30 по 05 число кожного місяця в сумі не менше 291,10 грн.
З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором №ZNB0G00000008Ж, 30.08.2004 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_1 передала в іпотеку 46/100 ідеальних частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до п.11 укладеного договору сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 21 280,00 грн.
Згідно розрахунку заборгованості за договором №ZNB0G00000008Ж від 30.08.2004 укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , остання станом на 21.02.2022 має заборгованість у розмірі 125 716, 94 грн., із яких 7864,24 грн - тіло кредиту, 30342,97 грн - проценти, 87 509, 73 грн - пеня.
Відповідно до листа від 19.10.2021 банк повідомив ОСОБА_1 про необхідність погашення боргу за кредитним договором №ZNB0G00000008Ж від 30.08.2004 в розмірі 125716,94 грн та про можливе звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі непогашення боргу.
Згідно відомостей ВОМІРМП УДМС України в Житомирській області від 21.06.2022 №274/2793/22/14138/22 ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Зареєстрована за вказаною адресою – 05.01.2018.
Відповідно до довідки №4305 від 29.07.2022 виданої виконавчим комітетом Бердичівської міської ради Житомирської області за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані 4 особи, а саме: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 25.11.2016, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 25.11.2016, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 25.11.2016, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 25.11.2016.
Крім того, згідно довідки №4306 від 29.07.2022 виданої виконавчим комітетом Бердичівської міської ради Житомирської області за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані 3 особи, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з 06.07.2004, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з 05.01.2015, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 з 08.06.2018.
Окрім того, відповідно до довідки №4307 від 29.07.2022 виданої виконавчим комітетом Бердичівської міської ради Житомирської області за адресою: АДРЕСА_3 також зареєстрована 1 особа, а саме - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 з 25.11.2016.
Встановлено, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 червня 2010 року у справі №2-247/10 було задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_1 боргу за кредитним договором від 30.08.2004 в розмірі 12 272, 47 грн. 
Із змісту вказаного рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 червня 2010 року у справі №2-247/10, вбачається, що предметом позову у даній справі є стягнення боргу за кредитним договором від 30.08.2004 на суму 16 100 грн зі сплатою 1,67% в місяць (20,04%) на суму залишку заборгованості з терміном повернення 29.08.2014. Забезпеченням виконання зобов`язання є іпотека нерухомого майна – 46/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .
Вказане рішення набрало законної сили та не скасоване.
Відповідно до постанови державного виконавця відділу ДВС Бердичівського міськрайонного управління юстиції від 24.04.2014 у виконавчому провадженні №21271964, що відкрите на підставі виконавчого листа №2-247 виданого 16.07.2010 з приводу виконання рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04.06.2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості на суму 12 272,47 грн звільнено з-під арешту майно, що належить боржнику – ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, зі змісту вказаної постанови слідує, що ОСОБА_1 борг сплачено в повному обсязі.
Також, рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 квітня 2019 року у справі №274/4897/15-ц відмовлено АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором №ZHB0G00000007Ж від 30.08.2004 в розмірі 43 892,69 грн., в тому числі: 0 грн - заборгованість за кредитом; 18074,06 грн - заборгованість за процентами; 25818,63 грн - заборгованість по пені із тих підстав, що у позивача було відсутнє право повторно стягувати заборгованість за відсотками та пеню, нарахованих в межах строку дії кредитного договору при наявності судового рішення про стягнення цих сум, а також проценти та неустойку після закінчення строку дії кредитного договору.
Зі змісту вказаного рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 квітня 2019 року вбачається, що предметом позову у справі №274/4897/15-ц було стягнення заборгованості за кредитним договором №ZHB0G00000007Ж від 30.08.2004 в розмірі 43 892,69 грн. Вказано, що станом на 22.09.2015 заборгованість за кредитним договором становила 53 033,23 грн., від якої віднімається сума 12 272,47 грн., яка була задоволена рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04.06.2010.
Рішення набрало законної сили та не скасоване.
Розглядаючи даний спір колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до положень статей 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Встановлено, що 30 серпня 2004 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №ZNB0G00000008Ж, відповідно до умов якого, остання отримала кредит в розмірі 16 100 гривень на наступні цілі: купівля житлового будинку – в сумі 14 900,00 грн, на оплату страхових платежів в сумі – 1200,00 грн з виплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,67% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, на строк до 29.08.2014 . 
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).
За положеннями частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики у розмірі та порядку встановленому договором або на рівні облікової ставки НБУ, якщо інше не встановлено договором.
Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.
Отже, у випадку пред`явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 червня 2010 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 30 серпня 2004 року в розмірі 12 272, 47 грн.
Виходячи із вищезазначеного, враховуючи рішення суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та пред`явлення вимоги про дострокове повне повернення позики і належних кредитору процентів, вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти. Кредитор втратив право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку.
Згідно зі статтею 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки.
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).
Встановлено, що з метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором №ZNB0G00000008Ж, 30.08.2004 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_1 передала в іпотеку 46/100 ідеальних частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).
Оскільки статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов`язання вважаються припиненими.
Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.
За системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання.
При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних із припиненням іпотеки, оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості, припиняється за фактом виконанням основного зобов`язання.
Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості та припинення у зв`язку із цим основного зобов`язання іпотека припиняється.
Наведене узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2022 року у справі №133/468/19 (провадження №61-18290св19).
Як вбачається із матеріалів справи, що постановою державного виконавця відділу ДВС Бердичівського міськрайонного управління юстиції від 24.04.2014 у виконавчому провадженні №21271964, що відкрите на підставі виконавчого листа №2-247 виданого 16.07.2010 з приводу виконання рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04.06.2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості на суму 12 272,47 грн звільнено з-під арешту майно, що належить боржнику – ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 у зв`язку зі сплатою боргу в повному обсязі.
Тобто, станом на 24 квітня 2014 року ОСОБА_1 повністю було виконано рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 червня 2010 року у справі №2-247/10 та сплачено на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 12 272,47 грн.
Крім того, зі змісту рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 квітня 2019 року у справі №274/4897/15-ц вбачається, що АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 боргу за кредитним договором №ZHB0G00000007Ж від 30.08.2004, яка станом на 22.09.2015 складає 43 892,69 грн., в тому числі: 0 грн - заборгованість за кредитом; 18074,06 грн - заборгованість за процентами; 25818,63 грн - заборгованість по пені.
Тобто, станом на 22 вересня 2015 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком була відсутня.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що банком не доведено наявність боргу відповідачки за кредитним договором №ZHB0G00000008Ж від 30.08.2004, а тому відсутні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки іпотека є припиненою у зв`язку із повним виконанням зобов`язання.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_1 з дати ухвалення рішення Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області від 04.06.2010 у справі №2-247/10 використано кредитні кошти у загальному розмірі 7864,24 грн є необґрунтованими та безпідставними, оскільки з розрахунку заборгованості, долученого до позовної заяви вбачається, що у період з 01.09.2014 по 21.02.2022 у ОСОБА_1 залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) складає 0,00 грн.
Відтак, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо встановлення обставин справи та тлумачення норм матеріального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, який їх обґрунтовано спростував.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Судові витрати залишити за сторонами, оскільки судом апеляційної інстанції залишено без змін рішення суду першої інстанції, тому питання перерозподілу судових витрат не вирішується апеляційним судом.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01 грудня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Дата складення повного судового рішення 25 січня 2023 року.

Головуючий 

Судді