ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 629/888/19  Номер провадження 22-ц/814/618/23	Головуючий у 1-й інстанції Каращук Т.О.  Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Хіль Л.М.,
суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,
за участю:
позивача – ОСОБА_1 
представника позивача – ОСОБА_2 ,
представника третьої особи – Дегтярчук І.О.,
при секретарі Бродській В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у м. Полтава апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката - Кривенка Еріка Юрійовича на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 січня 2021 року, постановлене суддею Каращуком Т. О. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Лозівського районного округу Харківської області Завада Марина Володимирівна, про визнання правочину недійсним,
В С Т А Н О В И В :
У березні 2019 року представник ОСОБА_1 , адвокат Білим О.М звернулась до місцевого суду із вказаним позовом.
В обгрунтування позову посилався на те, що 02 квітня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір міни, відповідно до змісту якого ОСОБА_1 міняє належну їй земельну ділянку площею 8, 5365 га, розташовану на території Надеждівської сільської ради Лозівського району Харківської області, яка належала їй на підставі державного акту серії І-ХР №077319, на телевізор марки LG. Договір міни було посвідчено 02 квітня 2004 року Приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завадою Мариною Володимирівною, реєстровий запис №1462 від 02 квітня 2004 року.
Вказував, що листом №Б-45/0-0.23, 041-60/154-18 від 19 березня 2018 року Міськрайонне управління у Лозівському районі та м.Лозова Головного управління Держгеокадастру в Харківській області повідомило ОСОБА_1 , що в «Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Лозівською райдержадміністрацією» за №7369 від 14 квітня 1997 року зареєстровано сертифікат на право власності на земельну частку (пай) серії ХР №0122358 з земель реформованого КСП ім. Пархоменко на території Надеждівської сільської ради, розміром 9,8 в умовних кадастрових гектарах на ім`я ОСОБА_1 , виданого на підставі розпорядження голови Лозівської районної державної адміністрації від 22 січня 1997 року №18. Вище зазначений сертифікат отримано, про що свідчить підпис в графі «підпис власника сертифіката на земельну частку (пай). 
Зазначав, що Надеждівська сільська рада Лозівського району Харківської області листом №159/03-22 від 23 квітня 2018 року повідомила ОСОБА_1 , що договір оренди земельної частки (паю) в сільській раді не реєструється. 
Міськрайонне управління у Лозівському районі та м. Лозова Головного управління Держгеокадастру в Харківській області листом №98/0-0.23, 041-110/134-18 від 29 квітня 2018 року повідомило ОСОБА_1 , що на її ім`я в «Книзі 1 записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі» зареєстровано державний акт на право власності на земельну ділянку серії І-ХР №077319 загальною площею 8, 5365 га, розташовану на території Надеждівської сільської ради від 26 вересня 2001 року №47. Державний акт зареєстровано 07 травня 2002 року за реєстраційним номером 383. 02 квітня 2004 року складено і підписано договір міни між сторонами земельної ділянки на телевізор. На ім`я ОСОБА_3 в «Книзі 1 записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі» зареєстровано державний акт на право власностіна земельну ділянку серії ХР №101489 загальною площею 8, 5365 га, розташовану на території Надеждівської сільської ради. Підставою виникнення права власності є договір міни від 02.04.2004 року. Державний акт зареєстровано 15 червня 2005 року за реєстраційним номером 47. 
Так міськрайонне управління у Лозівському районі та м. Лозова Головного управління Держгеокадастру в Харківській області листом №150/0-0.23, 041-167/154-18 від 08 серпня 2018 року, запропонувало ОСОБА_1 з метою отримання копії Договору міни від 02 квітня 2004 року або його дублікату звернутись до нотаріуса, який посвідчував цей договір чи до державного нотаріального архіву. 01 жовтня 2018 року позивач отримала у нотаріуса копію вище вказаного Договору. Після ознайомлення з Договором, ОСОБА_1 виявила, що вона не підписувала спірний Договір та вона не мала наміру відчужувати землю.
Ураховуючи вкладене, прохав визнати правочин у вигляді Договору міни від 02 квітня 2004 року земельної ділянки площею 8,5365 гектарів, яка належала ОСОБА_1 на праві державного акту серії І-ХР №077319, виданого Надеждівською сільською радою Лозівського району Харківської області, 07 травня 2022 року та зареєстрованого у Книзі записів державних акті в направо приватної власності на землю за №383 на належний СтройловуФ.Ф. телевізор марки LG, посвідченого 02 квітня 2004 року Приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завадою М.В., зареєстрований запис №1462 від 02 квітня 2004 року недійсним з моменту його вчинення.
Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 січня 2021 року позовні вимоги представника позивача  ОСОБА_1 , адвоката Билим Олександра Миколайовича до  ОСОБА_3 ,третя особа,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:приватний нотаріус Лозівського районного округу Харківської області Завада Марина Володимирівна, про визнання правочину недійсним-задоволено у повному обсязі.
Визнано правочин у вигляді Договору міни від 02 квітня 2004 року земельної ділянки площею 8, 5365 га, яка належала  ОСОБА_1 на підставі державного акту серії І-ХР №077319, виданого Надеждівською сільською радою Лозівського району Харківської області 07 травня 2002 року, та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №383, на належний ОСОБА_3 телевізор марки LG, посвідченого 02 квітня 2004 року Приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завадою Мариною Володимирівною, реєстровий запис №1462 від 02 квітня 2004 року, недійсним з моменту його вчинення.
Не погодившись із вказаним рішенням. Його в апеляційному порядку оскаржив адвокат Кривенко Е.Ю., представник ОСОБА_3 , посилаючись на те, що воно ухвалено з порушенням норм процесуального і матеріального права.
В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що встановлюючи обставини справи, судом першої інстанції було проігноровано та не надано належну оцінку тим фактом, що після укладення договору міни відповідач обробляв земельну ділянку протягом 14 років з моменту укладення договору, що підтверджує обізнаність позивача про наявність договору про та про його умови.
Також зазначав, що суд першої інстанції не врахував того, що позивачка не довела належними достатніми та допустимими доказами те, що вона не підписувала договір міни від 02 квітня 2004 року. Так відповідний договір міни був підписаний обома його сторонами, про що свідчить підписи сторін на відповідному договорі, справжність яких не була спростована.
Факт здійснення правочину та укладення договору підтверджується також інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, тому вважає, що відсутні будь-які правові підстави для визнання договору міни від 02 квітня 2004 року недійсним.
Також вважає що договір міни був укладений з суворим дотриманням закону на основі волевиявлення сторін.
Ураховуючи викладене, прохав скасувати рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 січня 2021 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позивних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. Прохав також вирішити питання розподілу судових витрат.
Від приватного нотаріуса Лозівського нотаріального округу Харківської області Завади М.В. надійшов відзив, у якому остання прохала скасувати рішення Лозівського районного суду Харківської області та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовної заяви.
У судове засідання з`явились позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , а також представник третьої особи нотаріуса Лозівського нотаріального округу Харківської області Завади М.В. – адвокат Дегтярчук І.О.
Інші учасники справи повідомлялись про дату, час та місце слухання справи у встановленому законом порядку, проте у судове засідання не з`явились та не повідомили причини неявки.
З огляду на положення ч.2 ст.372 ЦПК України вказане не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення ухвалене у справі не відповідає вказаним вимогам.
Рішення суду мотивоване тим, що договір міни укладено всупереч вимогам пункту 15 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України в період дії заборони на відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), що в силу положень закону є підставою для визнання його недійсним.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 02 квітня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір міни (а.с.15-16 Том 1), відповідно до змісту якого ОСОБА_1 міняє належну їй земельну ділянку площею 8, 5365 га, розташовану на території Надеждівської сільської ради Лозівського району Харківської області, яка належала їй на підставі державного акту серії І-ХР №077319, на телевізор марки LG. Договір міни було посвідчено 02 квітня 2004 року Приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завадою Мариною Володимирівною, реєстровий запис №1462 від 02 квітня 2004 року.
Листом №Б-45/0-0.23, 041-60/154-18 від 19 березня 2018 року(а.с.11 Том 1) Міськрайонне управління у Лозівському районі та м. Лозова Головного управління Держгеокадастру в Харківській області повідомило ОСОБА_1 , що в «Книзі реєстраціїсертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Лозівською райдержадміністрацією» за №7369 від 14 квітня 1997 року зареєстровано сертифікат на право власності на земельну частку (пай) серії ХР №0122358 з земель реформованого КСП ім. Пархоменко на території Надеждівської сільської ради, розміром 9,8 в умовних кадастрових гектарах на ім`я ОСОБА_1 , виданого на підставі розпорядження голови Лозівської районної державної адміністрації від 22 січня 1997 року №18. Вище зазначений сертифікат отримано, про що свідчить підпис в графі «підпис власника сертифіката на земельну частку (пай).
Надеждівська сільська рада Лозівського району Харківської області листом №159/03-22 від 23 квітня 2018 року(а.с.12 Том 1) повідомила ОСОБА_1 , що договір оренди земельної частки (паю) в сільській раді не реєструється.
Міськрайонне управління у Лозівському районі та м. Лозова Головного управління Держгеокадастру в Харківській області листом №98/0-0.23, 041-110/134-18 від 29 травня 2018 року(а.с.13 Том 1) повідомило ОСОБА_1 , що на її ім`я в «Книзі 1 записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі» зареєстровано державний акт на право власності на земельну ділянку серії І-ХР №077319(а.с.80 Том 1) загальною площею 8, 5365 га, розташовану на території Надеждівської сільської ради від 26 вересня 2001 року №47. Державний акт зареєстровано 07 травня 2002 року за реєстраційним номером 383. 02 квітня 2004 року складено і підписано договір міни між сторонами земельної ділянки на телевізор.
На ім`я ОСОБА_3 в «Книзі 1 записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі» зареєстровано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХР №101489 загальною площею 8, 5365 га, розташовану на території Надеждівської сільської ради. Підставою виникнення права власності є договір міни від 02 квітня 2004 року. Державний акт зареєстровано 15 червня 2005 року за реєстраційним номером 47(а.с.19 Том 1).
Міськрайонне управління у Лозівському районі та м. Лозова Головного управління Держгеокадастру в Харківській області листом №150/0-0.23, 041-167/154-18 від 08 серпня 2018 року(а.с.14 Том 1), запропонувало ОСОБА_1 з метою отримання копії Договору міни від 02 квітня 2004 року або його дублікату звернутись до нотаріуса, який посвідчував цей договір чи до державного нотаріального архіву.
Згідно з частиною другою статті 78 ЗК України (тут і далі в редакції станом на час укладення оспорюваного договору) право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Відповідно до пункту «а» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі їх придбання за договором міни.
За договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує (частини перша та друга статті 241 ЦК України 1963 року, тут і далі в редакції станом на час укладення оспорюваного договору).
Земельне законодавство України базується на принципі невтручання держави у здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом (пункт «в» частини першої статті 5 ЗК України).
Згідно з пунктом 15 розділу X «Перехідні положення» ЗК України громадяни та юридичні особи, які мають у власності земельні ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства та іншого товарного сільськогосподарського виробництва, а також громадяни України - власники земельних часток (паїв) не вправі до 01 січня 2005 року продавати або іншим способом відчужувати належні їм земельні ділянки та земельні частки (паї), крім міни, передачі їх у спадщину та при вилученні земель для суспільних потреб.
Згідно із частиною четвертою статті 10 ЦПК України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини зазначив, що дія заборони, передбаченої пунктом 15 розділу X «Перехідні положення» ЗК України, не поширювалась на міну, випадки спадкування та вилучення земель для суспільних потреб до внесення змін у ЗК України 06 жовтня 2004 року (ZELENCHUK and TSITSYURA v. UKRAINE, §§19, 21, ЄСПЛ, 22 травня 2018 року).
У вказаному рішенні Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що «законодавча заборона відчуження земельних ділянок становить втручання у мирне володіння майном заявників (§ 104). Заборона відчуження та її продовження мали підґрунтя у національному законодавстві, яке ніколи не визнавалось неконституційним (§ 105). Органи влади України послідовно протягом майже двох десятиліть визначали своєю метою кінцеве запровадження належним чином врегульованого ринку землі, розглядаючи заборону відчуження як проміжний етап на шляху до досягнення цієї мети. Сам характер заборони відчуження, проголошена ціль її запровадження та продовження полягали по суті у наданні часу для розгляду можливих альтернатив абсолютній забороні продажу (§ 129). Суд доходить висновку, що на заявників як на фізичних осіб було покладено тягар нездатності органів влади дотриматися встановлених ними самими цілей та кінцевих строків. З огляду на непереконливість підстав щодо вибору найбільш обмежувальної альтернативи з доступних органам влади, а не менш обмежувальних заходів, Суд вважає, що тягар, покладений на заявників, є надмірним (§ 147). З огляду на зазначені міркування та ненадання Урядом достатніх аргументів для обґрунтування заходів, застосованих до землі заявників, Суд доходить висновку, що держава-відповідач вийшла за межі своєї широкої свободи розсуду у цій сфері та не забезпечила справедливого балансу між загальним інтересом суспільства та майновими правами заявників (§ 148)».
Тлумачення пункту 15 розділу X «Перехідні положення» ЗК України в редакції станом на час укладення оспорюваного договору, свідчить, що заборона відчуження земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства та земельних часток (паїв) не поширювалася на випадки укладення договорів міни таких земельних ділянок та не встановлювала обмежень щодо товару, який може бути предметом обміну на земельну ділянку.
Зміни до пункту 15 розділу X «Перехідні положення» ЗК України щодо поширення мораторію на відчуження земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства та земельних часток (паїв) на випадки міни земельних ділянок внесені Законом України від 06 жовтня 2004 року № 2059-IV «Про внесення змін до Земельного кодексу України», тобто після укладення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 договору міни земельної ділянки.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Ураховуючи відсутність законодавчо встановленої заборони здійснювати обмін земельної ділянки на інше рухоме чи нерухоме майно на момент укладення оспорюваного договору та беручи до уваги практику ЄСПЛ у подібних правовідносинах, договір міни земельної ділянки на іншу земельну ділянку, укладений 02 квітня 2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , слід вважати таким, що відповідав чинним на момент укладення договору вимогам ЦК України 1963 року та ЗК України.
Подібні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 227/1506/18 (провадження   № 14-66цс19) та Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постановах від 29 квітня 2020 року у справі № 390/1153/17 (провадження № 61-14979св18), від 21 січня 2020 року у справі № 227/1505/18 (провадження № 61-46973св18), від 01 жовтня 2020 року у справі № 390/1671/18 (провадження № 61-3564св20), від 12 листопада 2020 року у справі № 398/1684/18 (провадження № 61-17560св19), від 10 березня 2021 року у справі № 325/1272/17 (провадження № 61-36849 св18), від 21 липня 2021 року у справі №542/814/18 (провадження №61-621св21).
За таких обставин висновок суду першої інстанцій про заборону укладення договору міни земельної ділянки в зв`язку з дією мораторію на її відчуження прийнятий із неправильним застосуванням норм матеріального права.
За викладених обставин доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає обґрунтованими та достатніми для скасування ухваленого у справі судового рішення з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
За правилами частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд відповідно змінює розподіл судових витрат зі сплати судового збору при розгляді справи у суді першої інстанції - пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню сплачений ним судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1152,60 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 368, ст. 374, ст. 376, 381- 384, 389 ЦПК України
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката - Кривенка Еріка Юрійовича-задовольнити.
Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове.
У задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Лозівського районного округу Харківської області Завада Марина Володимирівна, про визнання правочину недійсним відмовити за безпідставністю.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_3  судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1152,60 грн.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий суддя :                                                                 Л.М. Хіль

Судді:                                                                                          Ю.В. Дряниця

                                                                               Л.І. Пилипчук