Справа № 130/2416/20
Провадження № 22-ц/801/2022/2022
Категорія: 58
Головуючий у суді 1-ї інстанції Заярний А. М.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року	Справа № 130/2416/20	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,
з участю секретаря судового засідання Безрученко Н. Р., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області у складі судді Заярного А. М. від 29 вересня 2022 року,

встановив:

19 жовтня 2020 року представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 – адвокат Смірнов С. М. звернувся до суду з цим позовом, за яким просив визнати недостовірною та такою, що порушує права позивачів на повагу до їх гідності, честі та недоторканості ділової репутації інформацію, розповсюджену ОСОБА_5 з 06 жовтня 2020 року по 12 жовтня 2020 року на транспортному засобі, на якому по м. Жмеринці перевозився рекламний щит (біг-борд, банер) з інформацію щодо кандидатів у депутати Жмеринської міської ради, а також у розповсюдженому друкованому агітаційному матеріалі від політичної партії «Громадянська позиція ОСОБА_6 », що був виготовлений Товариством з обмеженою відповідальністю «ТВОРИ» (далі ТОВ «ТВОРИ»), відповідальним за друк та замовником якого значився ОСОБА_5 , тираж 1000 примірників; зобов`язати ОСОБА_5 спростувати поширену відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 недостовірну інформацію шляхом замовлення строком на 10 днів з дня набрання рішенням законної сили курсування транспортного засобу по місту Жмеринка, на якому буде перевозитися рекламний щит (біг-борд, банер) політичної партії «Громадянська позиція ОСОБА_6 » з інформацією-спростуванням наступного змісту: «З 06.10.2020 по 12.10.2020 за моїм, ОСОБА_5 , замовленням, по місту Жмеринка курсував транспортний засіб на якому був розміщений рекламний банер, на якому було опубліковано інформацію щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якій були зазначені недостовірні та неправдиві відомості відносно даних осіб», використавши на рекламному банері фотографії ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ; стягнути з відповідача на користь кожного з позивачів моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі по 20 000 грн.
На обґрунтування позовних вимог покликався на те, що позивачі займають різні посади в органах влади, місцевого самоврядування, комунальних підприємствах у м. Жмеринці і на час звернення з позовом були кандидатами в депутати Жмеринської міської ради на місцевих виборах. 
06 жовтня 2020 року ОСОБА_1 довідався, що по м. Жмеринці курсує транспортний засіб з рекламним щитом, на якому розміщенні особисті фото позивачів з недостовірною інформацією, яка принижує їх честь та гідність. В зв`язку з цим ОСОБА_1 зателефонував на спецлінію 102 та повідомив працівників полії про вчинення правопорушення виборчого законодавства. Того ж дня на офіційній сторінці Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (далі ГУНП у Вінницькій області) було опубліковано інформацію про притягнення до відповідальності порушника виборчого законодавства.
Замовником та відповідальним за здійснення акції по курсуванню територією м. Жмеринки автомобіля з таким банером виступив кандидат на посаду міського голови ОСОБА_5 , що він особисто визнав на місці зупинки транспортного засобу та у відеозаписах (звернень) до громади, опублікованих в соціальній мережі «Facebook», у яких називав позивачів «бандитами», «криміналітетом» тощо. Автомобіль з банером та відеозапис з мережі «Інтернет» бачила велика кількість мешканців та гостей м. Жмеринки, а також незліченна кількість користувачів соціальної мережі «Facebook». Транспортний засіб курсував містом з 06 жовтня 2020 року до дня подання позовної заяви до суду.
07 жовтня 2020 року ОСОБА_5 через працівників свого передвиборного штабу (чи найманих працівників) почав розповсюджувати по м. Жмеринці друкований агітаційний матеріал від політичної партії «Громадянська позиція ОСОБА_6 », що був виготовлений ТОВ «Твори», відповідальним за друк та замовником якого значиться ОСОБА_5 , у якому відносно кожного з позивачів наводиться недостовірна інформація, яка фактично є повторенням написів, що були розміщені на рекламному банері, який перевозив транспортний засіб містом 06 жовтня 2020 року, але з більш детальним викладом інформації, яка створює в очах виборців та простих громадян негативний «портрет» учасників передвиборчих перегонів, порушує їх честь, гідність та ділову репутацію. Так, відносно ОСОБА_1 зазначено: «кримінальна справа, щодо неправомірної вигоди у великих розмірах з реконструкції басейну (справа досі триває)», «розводити людей на довіру», «вивезення людини до лісу, побиття та знущання», «фінансування тітушок, які приймали участь в побитті активістів під стінами міської ради», «крадіжки на мільйони гривень», «проведення махінацій та оборудок з закупівлею дров`яних котлів, які перевищують ціни в два рази та махінації з тендерами (управління освіти) ремонт шкіл та харчування». Відносно ОСОБА_2 зазначено: «молоде дарування», «самий високий тариф на воду», «заборгованість по зарплатам працівникам водоканалу», «вкрав на встановленні сонячної електростанції – 270000 грн», «недобудований будинок за 50000 доларів США», «з таким прізвищем йому на зону ну ніяк не можна». Відносно ОСОБА_3 зазначено: «завдяки матері процвітала підпільна торгівля самогоном», «кримінальна справа 296/4, грубе хуліганство з застосуванням зброї (стрілянина в кафе Паб)», «організація тітушок і бригад на рейдерські захоплення», «куплений диплом і посада за 20 000 доларів США», «нанесення тілесних ушкоджень Багрію Вадиму», «побоїще в міській раді», «керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння ст. 130». Відносно ОСОБА_4 зазначено: «від кришування таксистів до вбивства людини», «вбивство Солов`я», «рекет», «побиття», «зґвалтування», «катування», «грабежі», «психічно хворий», «вживання наркотиків (травки)», «нераціональне витрачання бюджету (завищена зарплатня)», «причетність до побиття активісток», «побоїще в міській раді».
Така інформація не відповідає дійсності. Жодних дій, вказаних та поширених відповідачем, позивачі не вчиняли. Інформація, поширена відповідачем щодо позивачів, має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення ними загальновизнаних правил співжиття, прийнятих у суспільстві та принципів етики і моралі, порушує немайнові права позивачів. Поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку позивачів в очах оточуючих, порушивши їх честь, гідність та ділову репутацію.
Внаслідок дій відповідача у позивачів погіршився стан здоров`я, дії відповідача (розповсюдження недостовірної інформації) вплинули на їх повсякденне життя, психологічний стан, в зв`язку з чим позивачі відчувають сильні моральні страждання і нервовий стрес.
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 вересня 2022 року позов задоволено частково. Визнано недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на повагу до їх гідності, честі та недоторканості ділової репутації, інформацію, розповсюджену ОСОБА_5 з 06 жовтня 2020 року по 12 жовтня 2020 року на курсуючому транспортному засобі, на якому перевозився рекламний щит (біг-борд, банер) з інформацію щодо кандидатів у депутати Жмеринської міської ради, а також у розповсюдженому друкованому агітаційному матеріалі від політичної партії «Громадянська позиція ОСОБА_6 », що був виготовлений ТОВ «ТВОРИ», відповідальним за друк та замовником якого значиться ОСОБА_5 , тираж 1000 примірників. Зобов`язано ОСОБА_5 спростувати поширену відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 недостовірну інформацію, шляхом замовлення строком на 10 днів з дня набрання рішенням законної сили курсування транспортного засобу по місту Жмеринка, на якому буде перевозитися рекламний щит (біг-борд, банер) політичної партії «Громадянська позиція ОСОБА_6 », з інформацією-спростуванням, наступного змісту: «З 06.10.2020 по 12.10.2020 за моїм, ОСОБА_5 , замовленням, по місту Жмеринка курсував транспортний засіб на якому був розміщений рекламний банер, на якому було опубліковано інформацію щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якій були зазначені недостовірні та неправдиві відомості відносно даних осіб», використавши на рекламному банері фотографії ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Стягнуто з ОСОБА_5 моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації на користь ОСОБА_1 в розмірі 2000 грн, на користь ОСОБА_2 в розмірі 2000 грн, на користь ОСОБА_3 в розмірі 2000 грн, на користь ОСОБА_4 в розмірі 2000 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати у справі.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що поширена відповідачем інформація про позивачів є недостовірною, оскільки доказів про вчинення позивачами кримінальних правопорушень, притягнення їх за вироком суду до кримінальної відповідальності за кримінальні правопорушення, зазначені та поширені відповідачем як у друкованому виданні так і за допомогою рекламного банеру, який курсував містом, відповідачем не надано. Суд першої інстанції погодився з доводами представника позивачів, що поширенням інформації, про спростування якої він просив суд, порушуються немайнові права позивачів на повагу до їх честі та гідності. Суд вважав, що оскаржувані твердження формують негативну громадську думку про позивачів, які за місцем роботи та проживання характеризуються виключно позитивно, руйнують репутацію позивачів, які займають керівні посади, при цьому, вони не є підтвердженими жодними належними та допустимими доказами, а тому є такими, що порушують право позивачів на повагу до їх честі, гідності і ділової репутації, розповсюдження такої інформації може створити негативні наслідки для позивачів, поставити під сумнів дотримання ними законодавства України та їх моральних якостей, сформувати думку про те, що позивачі є корупціонерами та злочинцями. Поширена відповідачем інформація складає негативне враження у суспільства про позивачів насамперед як про людей, які своїми вчинками порушують приписи закону та вчинили злочин. Суд, враховуючи в сукупності негативні наслідки, які настали для позивачів внаслідок поширення негативної недостовірної інформації про них відповідачем, характер та обсяг душевних страждань, яких зазнали позивачі, час та зусилля, спрямовані на захист порушеного права, та виходячи із засад розумності і справедливості, визнав, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі по 2000 грн на користь кожного.
В апеляційній скарзі ОСОБА_5 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив скасувати рішення суду і ухвалити нове про відмову у позові.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що поширена стосовно позивачів інформація не містить тверджень про факти і події, які можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності. Викладені у банері (рекламному щиті) та брошурі відомості є відомостями про наявні у провадженні органів досудового розслідування і суду кримінальні провадження, у яких фігурують позивачі, а також відображенням інформації, оприлюдненої раніше в мережі інтернет, а тому вимагати їх спростування необхідно у автора такої інформації чи власника відповідного веб-сайту. 
Представник позивачів – адвокат Смірнов С. М. подав відзив на апеляційну скаргу, за яким просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, як таке, що ухвалене із дотриманням норм процесуального права, відповідно до встановлених на підставі обставин справи правовідносин сторін та норм матеріального права, якими вони регулюються.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.
Частинами першою – четвертою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права (стаття 376 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цим вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на таке.
Установлено, що з 06 жовтня 2020 року по 12 жовтня 2020 року по м. Жмеринці курсував вантажний автомобіль із банером (агітаційним щитом), на якому була зазначена його приналежність політичній партії «Громадянська позиція ОСОБА_7 », з написом: « ОСОБА_8 кандидат на міського голову від Громадянської позиції», із зображенням фото кандидатів у депутати Жмеринської міської ради, серед яких були фото ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . 
Поряд з фото ОСОБА_1 зазначено: «кримінальна справа, щодо неправомірної вигоди у великих розмірах з реконструкції басейну (справа досі триває)», «розводити людей на довіру», «вивезення людини до лісу, побиття та знущання», «фінансування тітушок, які приймали участь в побитті активістів під стінами міської ради», «крадіжки на мільйони гривень», «проведення махінацій та оборудок з закупівлею дров`яних котлів, які перевищують ціни в два рази та махінації з тендерами (управління освіти) ремонт шкіл та харчування». 
Поряд з фото ОСОБА_2 зазначено: «молоде дарування», «самий високий тариф на воду», «заборгованість по зарплатам працівникам водоканалу», «вкрав на встановленні сонячної електростанції – 270000 грн», «недобудований будинок за 50000 доларів США», «з таким прізвищем йому на зону ну ніяк не можна». 
Поряд з фото ОСОБА_3 зазначено: «завдяки матері процвітала підпільна торгівля самогоном», «кримінальна справа 296/4, грубе хуліганство з застосуванням зброї (стрілянина в кафе Паб)», «організація тітушок і бригад на рейдерські захоплення», «куплений диплом і посада за 20 000 доларів США», «нанесення тілесних ушкоджень Багрію Вадиму», «побоїще в міській раді», «керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння ст. 130». 
Поряд з фото ОСОБА_4 зазначено: «від кришування таксистів до вбивства людини», «вбивство Солов`я», «рекет», «побиття», «зґвалтування», «катування», «грабежі», «психічно хворий», «вживання наркотиків (травки)», «нераціональне витрачання бюджету (завищена зарплатня)», «причетність до побиття активісток», «побоїще в міській раді».
У той же період на замовлення ОСОБА_5 видавництвом ТОВ «ТВОРИ» була виготовлена агітаційна брошура політичної партії «Громадянська позиція ОСОБА_6 » тиражом 1000 примірників, у якій, крім інших, містились фото кожного з позивачів та інформація про них, зміст якої не розкритий ні у позовній заяві, ні, відповідно, у рішенні суду першої інстанції. Однак після інформації про кожного з позивачів містився виділений відповідним шрифтом висновок «суспільний вирок – «не може бути депутатом»» та виділений жовтим кольором текст, ідентичний тому, що містився на банері.
Згідно з даними автоматизованої системи документообігу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області в провадженні суду відносно ОСОБА_4 перебувала кримінальна справа, у якій вироком від 03 червня 2014 року його засуджено за частиною другою статті 125 Кримінального кодексу України (далі КК України); також перебувало кримінальне провадження за частиною четвертою статті 296, частиною першою статті 122 КК України, яке 17 лютого 2021 року направлено на розгляд до Тиврівського районного суду Вінницької області.
Стосовно ОСОБА_1 за період з 2011 року по 2021 рік у провадженні Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області перебували три кримінальні справи про його обвинувачення за частиною другою статті 364, частиною другою статті 366, частиною першою статті 364, частиною першою статті 366 КК України, які були направлені судом до Жмеринської міжрайонної прокуратури Вінницької області для організації додаткового розслідування, а також кримінальне провадження про його обвинувачення частиною третьою статті 28, частиною третьою статті 368 КК України, яке на час надання відповіді судом на адвокатський запит не розглянуте.
Щодо ОСОБА_3 у провадженні Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області перебувало кримінальне провадження за частиною четвертою статті 296 КК України, яке 17 лютого 2021 року направлено на розгляд до Тиврівського районного суду Вінницької області. 
У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Відповідно до частини першої статті 201 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
У частині першій статті 277 ЦК України визначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2019 року у справі № 461/9631/15-ц (провадження № 61-14857св18) зазначено: «тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практики Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) щодо її застосування».
Згідно зі статтею 10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати
і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 серпня 2018 року у справі № 607/4318/16-ц зроблено висновок, що «оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи або органу державної влади є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Вказані особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати».
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції її предмет стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, від 06 жовтня 2015 року)».
Пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес. Крім того, межа допустимої критики щодо такої публічної особи, як політик є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова та вчинки були об`єктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність (GAZETA UKRAINA-TSENTR v. UKRAINE, № 16695/04, §46, ЄСПЛ, від 15 липня 2010 року.).
Безсумнівно, пункт 2 статті 10 Конвенції дає можливість захищати репутацію інших осіб, тобто всіх людей, і цей захист поширюється і на політиків також, навіть коли вони не виступають як приватні особи; але в цьому разі вимоги такого захисту мають розглядатися у зв`язку з інтересами відкритого обговорення політичних питань. Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (LINGENS v. AUSTRIA, № 9815/82, § 42, 46, ЄСПЛ, від 08 липня 1986 року).
ЄСПЛ вказує, що «у своїй практиці Суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції. Однак навіть якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (UKRAINIAN MEDIA GROUP v. UKRAINE, № 72713/01, § 41, 42, ЄСПЛ, 29 березня 2005 року).
Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (частина перша та друга статті 30 Закону України «Про інформацію»).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року в справі № 200/20351/18 (провадження № 61-21258св19) вказано, що «вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи».
Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб – на свій вибір.
Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Частиною другою статті 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб – на свій вибір.
Позивачі на час розміщення оспорюваної інформації були кандидатами у депутати Жмеринської міської ради, а відповідні висловлювання здійсненні відповідачем під час передвиборчої агітації; зазначені висловлювання стосувались саме оцінки фактів, зокрема тих, за якими ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були притягнуті до кримінальної відповідальності, а також діяльності ОСОБА_2 на посаді директора Комунального підприємства «Жмеринкаводоканал» за своїм змістом є оціночними судженнями, які є вираженням суб`єктивної думки відповідача щодо зазначених в них обставин, тому не є недостовірною інформацією. 
Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачений статтею 10 Конвенції.
Такі висновки містяться також у постановах Верховного Суду складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2021 року у справі № 551/881/16-ц, у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 132/1489/18. 
Аналіз змісту оспорюваних агітаційного щита та друкованого агітаційного матеріалу свідчить про відсутність твердження про факти (час, спосіб, кількість тощо) і вказує на те, що по суті в ньому викладені оціночні судження відповідача. Окремі висловлювання, які можна вважати повідомленням про факти, містяться у агітаційній листівці, але з огляду на зміст позовної заяви та установлений статтею 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства вони не підлягають оцінці судом через відсутність безпосереднього посилання на ці висловлювання у тексті позовної заяви.
Оцінити правдивість чи правильність висновку, викладеного на агітаційному щиті (банері) чи виділеного жовтим кольором в агітаційній листівці (агітаційному друкованому матеріалі), неможливо, а тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що поширена відповідачем інформація про позивачів є недостовірною, оскільки доказів про вчинення позивачами кримінальних правопорушень, притягнення їх за вироком суду до кримінальної відповідальності за кримінальні правопорушення відповідачем не надано.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на таке.
Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права.
Основною метою захисту права є його відновлення, усунення перешкод у здійсненні права, а у разі неможливості цього – компенсація завданої правопорушенням шкоди.
Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 зазначеної Конвенції – на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.
Водночас засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року, заява № 38722/02).
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.
Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.
У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.
Предмет позову – це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Разом з тим, предмет позову необхідно відрізняти від предмета спору, під яким слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.
Як роз`яснено у пункті 24 Постанови пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права.
Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо).
Підставою позову є поширення шляхом курсування по м. Жмеринка з 06 жовтня 2020 року до 12 жовтня 2020 року автомобіля з агітаційним (рекламним) щитом та розповсюдження друкованого агітаційного матеріалу від політичної партії «Громадянська платформа ОСОБА_7 » інформації негативного характеру, яку позивачі вважають недостовірною, а її поширення таким, що принижує їхню честь, гідність та ділову репутацію і завдає їм моральних страждань. 
Предметом позову у справі є визнання недостовірною та такою, що порушує права позивачів на повагу до їх гідності, честі та недоторканості ділової репутації, вказаної інформації; зобов`язання ОСОБА_5 спростувати поширену відносно позивачів інформацію шляхом замовлення строком на 10 днів з дня набрання рішенням законної сили курсування транспортного засобу по місту Жмеринка, на якому буде перевозитися рекламний щит (біг-борд, банер) політичної партії «Громадянська позиція ОСОБА_6 » з інформацією-спростуванням наступного змісту: «З 06.10.2020 по 12.10.2020 за моїм, ОСОБА_5 , замовленням, по місту Жмеринка курсував транспортний засіб на якому був розміщений рекламний банер, на якому було опубліковано інформацію щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якій були зазначені недостовірні та неправдиві відомості відносно даних осіб», використавши на рекламному банері фотографії ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ; стягнення з відповідача на користь кожного з позивачів моральної шкоди за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі по 20 000 грн.
При цьому розповсюдження інформації щодо позивачів відбувалось у період виборчої кампанії з виборів депутатів місцевих рад в жовтні 2020 року, під час активної політичної боротьби та підвищеного інтересу суспільства до кандидатів у депутати місцевої ради, зокрема позивачів. Натомість зобов`язання відповідача після набрання рішенням законної сили через значний проміжок часу після завершення виборчого процесу замовити курсування по м. Жмеренці автомобіля з рекламним щитом (банером) із фото позивачів та зазначенням про те, що в жовтні 2020 року по м. Жмеринка курсував автомобіль із відповідним банером від політичної партії «Громадянська платформа ОСОБА_6 », на якому містились недостовірні та неправдиві (що є тотожним) відомості відносно позивачів, без розкриття яка саме інформація підлягає спростуванню, визначення розміру рекламного щита, формату, розміру фото позивачів та шрифту публікації, часу та маршруту курсування автомобіля не можна вважати ефективним способом спростування. 
Апеляційний суд звертає увагу також на те, що предметом позову є захист особистого немайнового права кожного з позивачів. Відповідно підставою позову попри ідентичність дій щодо поширення інформації (предмет спору) є обставини нерозривно пов`язані із особою кожного з позивачів, зокрема щодо їх професійного та соціального становища, життєвого досвіду, їх сприйняття оточенням, зокрема вибрцями, психоемоційні якості та психологічні і соціальні характеристики тощо. 
Щодо моральної шкоди, завданої кожному з позивачів, предметом доказування також є наявність відповідних моральних страждань, негативних переживань, втрат немайнового характеру, погіршення якості і рівня життя, вимушених змін в усталеному (звичному) способі життя, соціальних зв`язках, інших негативних наслідках, які нерозривно пов`язані з особою кожного позивача і не можуть бути виражені у загальних фразах щодо усіх позивачів разом.
Згідно з частиною другою статті 50 ЦПК України участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо:
1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів;
2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави;
3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.
Відповідно до частин першої, другої, шостої статті 188 ЦПК України В одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами:
1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача;
2) одного й того самого позивача до різних відповідачів;
3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.
Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства – справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що предметом спору у справі є особисті немайнові права кожного позивача, відповідно ефективний їх захист в одному провадженні через особливості предмету доказування не можливий.
За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у позові.
Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає задоволенню, то на підставі частини першої статті 141 ЦПК України з відповідачів на його користь необхідно стягнути сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 22071 грн 00 к. в рівних частинах з кожного по 5517 грн 75 к.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд 
постановив:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_5 задовольнити.
       Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 вересня 2022 року скасувати і постановити нове судове рішення.
У позові  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди відмовити.
       Стягнути з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 22071 (двадцять дві тисячі сімдесят одна) грн 00 к. в рівних частинах з кожного по 5517 (п`ять тисяч п`ятсот сімнадцять) грн 75 к.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Позивач:  ОСОБА_1 ,  АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків  НОМЕР_1 .
       Позивач:  ОСОБА_2 ,  АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
       Позивач:  ОСОБА_3 ,  АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
       Позивач:  ОСОБА_4 ,  АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків  НОМЕР_4 .
       Відповідач:  ОСОБА_5 ,  АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .
       (Повний текст судового рішення виготовлено 23 грудня 2022 року).

       Головуючий                                                        О. С. Панасюк

       Судді:                                                                О. Ю. Береговий
       
                                                                               Т. М. Шемета