ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 березня 2023 року                                                                                      Справа № 906/700/22 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Дужич С.П. ,  суддя Савченко Г.І. 

секретар судового засідання Кушнірук Р.В. 

за участю представників сторін:
від позивача: не з`явився  
від відповідача: Сищук В.В.
від третьої особи: не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Назаренко  Наталії Володимирівни 
на рішення Господарського суду Житомирської області, ухваленого 06.12.22р. суддею Тимошенком О.М. о 11:25 год. у м.Житомирі, повний текст складено  21.12.22р. 
у справі № 906/700/22 
за позовом Комунального підприємства "Лікарня №2 ім.В.П. Павлусенка" 
до   Фізичної особи-підприємця Назаренко  Наталії Володимирівни 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Північного офісу Держаудитслужби
про стягнення 694108,00грн.

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 06.12.2022р. у справі №906/700/22 позов Комунального підприємства "Лікарня №2 ім.В.П. Павлусенка" до Фізичної особи-підприємця Назаренко  Наталії Володимирівни, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Північного офісу Держаудитслужби, про стягнення 694108,00грн. - задоволено частково.
Постановлено Фізичній особі-підприємцю Назаренко Наталії Володимирівні повернути  Комунальному підприємству "Лікарня №2 ім.В.П. Павлусенка" 573686,72грн. зайво сплачених коштів, 8605,30грн. судового збору.
Відмовлено в позові в частині вимоги про повернення 120421,28грн..
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець Назаренко  Наталія Володимирівна звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити. Також, одночасно з апеляційною скаргою, скаржник заявив клопотання про поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги.
Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:
- вважає, що рішення місцевого господарського суду ухвалене з порушенням норм чинного законодавства;
- зазначає про те, що в межах виконання договору №652 від 27.07.2021р. відповідачем проведено ряд робіт, у підтвердження виконання яких сторонами правочинів підписано відповідні акти приймання виконаних будівельних робіт. Роботи позивачем прийняті та оплачені. Як вбачається із позовної заяви, факт прийняття та оплати робіт за договорами сторонами не оспорюється та визнається. Позивач прийняв виконані роботи, не заявивши при цьому про допущення виконавцем робіт будь-яких відступів від умов договорів чи наявність інших недоліків. Дана обставина сторонами не заперечується, що свідчить про те, що замовник підтвердив належне виконання робіт; 
- вважає, що в даному випадку правовідносини з оплати підрядних робіт виникли з договорів і оплата робіт проведена в межах узгодженої ціни на основі визначеної сторонами вартості робіт з урахуванням вимог діючого законодавства. Позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення відповідачем своїх зобов`язань за договорами, зокрема щодо завищення вартості виконаних підрядних робіт, окрім Акту перевірки. Таким чином, при укладенні договору №652 від 27.07.2021р. сторони були вільні у визначенні умов договору, на свій розсуд укладали дані правочини на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши договори, в тому числі і щодо вартості проведення робіт;
- вказує на те, що замовник, який своєчасно не заявив про недоліки у виконанні робіт (за наявності таких) не звільнений від обов`язку оплатити роботи, виконані за договором №652 від 27.07.2021р.. Позивач кількість та якість та ціну робіт перевірив, підписавши відповідні акти приймання виконаних будівельних робіт без зауважень та заперечень, що підтверджується документами, що додані до матеріалів справи; 
- покликається на те, що посилання позивача на результати перевірки та висновки у Акті перевірки, як на підставу для задоволення позовних вимог є необґрунтованим, оскільки виявлені порушення не впливають на умови укладених між сторонами правочинів та не можуть ніяким чином їх змінювати, а є лише підставою для притягнення до відповідальності посадових осіб у встановленому законом порядку. Водночас, чинне законодавство України не покладає на виконавця робіт обов`язку після прийняття замовником цих робіт без зауважень та заперечень, у разі виявлення в процесі перевірки контролюючим органом завищення вартості робіт, обов`язку повернути відповідну суму завищення; 
- вважає, що Акт перевірки від 17.06.2022р. №06-18-09/01, складений Управлінням північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області не являється належним та допустимим доказом в даній справі; 
- суд першої інстанції при розгляді справи не врахував доводи відповідача щодо підстав включення сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 275 780,70грн. та до розрахунку загальновиробничих витрат заробітна плата в сумі 212 841,26грн.. Відповідачем до матеріалів справи разом із відзивом були подані договори субпідряду від 02.08.2021р. з ПП "ЕПТ" та від 07.09.2021р. з ТОВ "Медсервісгруп". Зазначені договори були укладені на підставі п.9.1.1 додаткової угоди №2 до договору №652 від 21.07.2021р. від 07.09.2021р.. При складанні акту виконаних робіт КБ-2 було враховано сплачені субпідрядниками ЕСВ та виплачена ними заробітна плата; 
- вказує нате, що посилання на необґрунтоване включення до складової розцінки вартості матеріальних ресурсів, яка не передбачена договірною ціною на суму 15489,24грн., є необґрунтованим. Вартість електротехнічних виробів передбачена договірною ціною, що підтверджується додатком 35 до Акту перевірки. Вартість зазначених виробів перевищують ті, що зазначені в договірній ціні, але загальна сума по актах виконаних робіт не перевищує договірну ціну та не впливають на остаточну вартість виконаних робіт, визначених договорами;
- вказує на те, що у контексті спірних правовідносин, які склалися між сторонами, та виходячи із законодавчо визначеного змісту терміну "збитки" заявлена до стягнення з ФОП Назаренко Н.В. перерахована їй як виконавцю будівельних робіт за договорами підряду сума не є збитками у розумінні ст.22 ЦК України та ст.225 ГК України; 
- не можуть також вважатися кошти у розмірі 694108,00грн. й такими, що набуті ФОП Назаренко Н.В. за рахунок КП "Лікарня №2 ім.В.П.Павлусенко" без достатньої правової підстави, що має наслідком їх повернення у порядку ст.1212 ЦК України.
Листом Північно-західного апеляційного господарського суду №906/700/22/760/23 від 02.02.2023р. матеріали справи №906/700/22 витребувано з Господарського суду Житомирської    області.
14.02.2023р. до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №906/700/22.
Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суд від 15.02.2023р. поновлено строк на подання апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Назаренко  Наталії Володимирівни на рішення Господарського суду Житомирської області від 06.12.2022р. у справі №906/700/22, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Назаренко Наталії Володимирівни на рішення Господарського суду Житомирської області від 06.12.2022р. у справі №906/700/22 та призначено справу №906/700/22 до розгляду на 07.03.2023р. об 15:00год., тощо.
27.02.2023р. на поштову адресу, електронну адресу та через систему "Електронний суд" до Північно - західного апеляційного господарського суду від Північного офісу Держаудитслужби надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить вийти за межі розгляду апеляційної скарги та переглянути рішення Господарського суду Житомирської області в частині вимоги про стягнення з ФОП Назаренко Н.В. 120421,28грн.. Також, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ФОП Назаренко Н.В. на рішення Господарського суду Житомирської області по справі №906/700/22 про стягнення 694108,00грн. та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Комунального підприємства "Лікарня № 2 ім. В.П. Павлусенка" задовольнити в повному обсязі. Крім того, просить розглянути  справу за відсутності його представника за наявними у справі матеріалами.
27.02.2023р. до Північно - західного апеляційного господарського суду від представника Фізичної особи-підприємця Назаренко Наталії Володимирівни - адвоката Сищука Віктора Володимировича надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №906/700/22 поза приміщенням суду. В даному клопотанні заявник просить забезпечити представнику Фізичної особи-підприємця Назаренко Наталії Володимирівни - адвокату        Сищуку В.В. можливість проведення судового засідання по справі №906/700/22, призначеного на 07.03.2023р. об 15:00год. в режимі відеоконференції поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів з використанням системи "EаsyCon".
Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суд від 28.02.2023р. задоволено заяву представника Фізичної особи-підприємця Назаренко Наталії Володимирівни - адвоката Сищука Віктора Володимировича про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №906/700/22  поза приміщенням суду та забезпечено представнику Фізичної особи-підприємця Назаренко Наталії Володимирівни - адвокату Сищуку В.В. участь в судовому засіданні у справі №906/700/22, призначеному на 07.03.2023р. об 15:00год. в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon".
28.02.2023р. на поштову адресу Північно - західного апеляційного господарського суду від Комунального підприємства "Лікарня №2 ім.В.П. Павлусенка" надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити скаржнику в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення Господарського суду Житомирської області від 06.12.2022р. у справі №906/700/22 без змін.
Учасники справи були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Однак, позивач та третя особа наданим їм процесуальним правом не скористалися та в судове засідання 09.03.2023р. не з`явилися, своїх повноважних представників не направили.
Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю позивача та третьої особи у справі.
В судовому засіданні 09.03.2023р. представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає рішення місцевого суду незаконним та необґрунтованим. Просить суд рішення Господарського суду Житомирської області від 06.12.2022р. у справі №906/700/22 скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника скаржника, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийняття оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 15.04.2021р. між Комунальним підприємством "Лікарня №2 ім.В.П. Павлусенка" ЖМР (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Назаренко  Наталією Володимирівною (виконавець) укладено договір №413 на виконання робіт відповідно до робочого проекту "Капітальний ремонт покрівлі терапевтичного корпусу КП "Лікарня №2 ім.В.П.Павлусенка" Житомирської міської ради за адресою: м.Житомир, вул.Романа Шухевича, 2а на суму 826426,00грн. (а.с.6).
29.06.2021р. між Комунальним підприємством "Лікарня №2 ім. В.П. Павлусенка" ЖМР (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Назаренко  Наталією Володимирівною (виконавець/відповідач) укладено додаткову угоду №2 до договору №413, якою, в зв`язку з проведенням коригування робочого проекту, було зменшено суму договору до 776995,04грн. (а.с.11).
Роботи були завершені в червні 2021 року і підписано Акт виконаних робіт. Проведено повний розрахунок з Підрядником.
Також, 31.05.2021р. між Комунальним підприємством "Лікарня №2 ім. В.П. Павлусенка" (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Назаренко Наталією Володимирівною (виконавець) укладено договір №534 на виконання робіт з поточного ремонту приміщень терапевтичного корпусу (відділення внутрішніх хвороб) КП "Лікарня №2 ім.В.П. Павлусенка" ЖМР за адресою м.Житомир, вул.Романа Шухевича, 2а на суму 1190115,46грн. (а.с.17).
28.08.2021р. між КП "Лікарня №2 ім. В.П. Павлусенка" ЖМР та ФОП Назаренко Н.В. укладено додаткову угоду №2 до договору № 534, якою, в зв`язку зі збільшенням об`ємів виконання робіт, було збільшено суму договору до 2591050,48грн. (а.с.23).
Роботи були завершені в серпні 2021 року. Виконання робіт підтверджується підписаними Акти виконаних робі за червень 2021 року, за липень 2021 року і за серпень 2021 року (а.с.25-48). Проведено повний розрахунок з підрядником.
Крім того, 21.07.2021р. між Комунальним підприємством "Лікарня №2 ім.В.П. Павлусенка" ЖМР (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Назаренко  Наталією Володимирівною (виконавець) укладено договір №652 на виконання робіт відповідно до робочого проекту "Реконструкції Міського центру ішемічної хвороби та некоронарогенних захворювань серця, КП "Лікарня №2 ім. В.П.Павлусенка" Житомирської міської ради з облаштуванням палати інтенсивної терапії на 8 ліжок за адресою: м.Житомир, вул.Романа Шухевича, 2а" на суму 3090938,42грн. (а.с.49).
30.12.2021р. між КП "Лікарня №2 ім.В.П.Павлусенка" та ФОП Назаренко Н.В. укладено додаткову угоду №4 до договір № 652, якою, в зв`язку з проведенням коригування робочого проекту, було збільшено суму договору до 5286310,15грн. (а.с.60).
Роботи були завершені в січні 2022 року. Виконання робіт підтверджується підписаними Актами виконаних робі за грудень 2021 року, за січень 2022 року (а.с.64-102). Проведено повний розрахунок з підрядником.
Як свідчать матріали справи, що в період з 28.04.2022р. по 17.06.2022р. на КП "Лікарня №2 ім.В.П.Павлусенка" проведено перевірку закупівель Управлінням північного офісу Держаудитслужби в Житомирський області.
17.06.2022р. складено Акт перевірки за №06-18-09/01 (а.с.103).
Зокрема, проведеною перевіркою було встановлено наступне:
- ФОП Назаренко Н.В. в період виконання будівельних робіт у червні - серпні та у грудні 2021 року, працевлаштовані 3 особи, яким нараховано заробітну плату за вказані місяці на загальну суму 75 360,00грн. та відповідно сплачено ЄСВ в сумі 16 579,20грн. (додаток 23 до Акту перевірки).
Таким чином ФОП Назаренко Н.В. до актів виконаних робіт форми КБ2-в, при виконанні будівельних робіт, включено витрати з сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, порівнюючи які з даними ТУ ДПС у Житомирський області не підтверджено, чим завищено понесені витрати в сумі 275780,70грн. (додаток 24 до Акту перевірки).
- ФОП Назаренко Н.В. до актів приймання виконаних будівельних робіт, зокрема до розрахунку загальновиробничих витрат, включено понесені витрати по І блоку (заробітна плата в загальновиробничих витратах) та III блоку (кошти на покриття решти статей загальновиробничих витрат) в загальні сумі 212841,26грн. (додаток 21 до Акту перевірки.) 
ФОП Назаренко Н.В. до актів форми КБ2-в включені витрати по І та III блоку загальновиробничих витрат, які розраховано за усередненими показниками, а не за фактично понесених під час виконання будівельних робіт для Замовника. Враховуючи дані, які отримані від ГУ ДПС у Житомирський області, та те, що до перевірки відповідь на Запит від ФОП Назаренко Н.В, не надана, зокрема штатний розпис, відображені витрати по І та III блоку не підтверджені, що є порушенням ч.1 та ч.2 ст.193 ГК України, ст.526 ЦК України, п.6.3.3;6.3.2.2; 6.4.3 ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 "Правила визначення вартості будівництва", п.п.6.3.1;6.3.2 ДСТУ-Н Б Д.1.1-2:2013 "Настанова щодо визначення прямих витрат у вартості будівництва".
- Також під час перевірки було здійснено порівняння цін на матеріальні ресурси, які відображені Підрядником в договірній ціні та в актах форми КБ2-в з цінами які встановлені в регіоні (збірники ціноутворення) на дату укладання відповідних договорів. Листом Мінрегіону від 11.07.2016р. №7/15-8471 питання збору,аналізу та узагальнення інформації про ціни на основні будівельні матеріали, вироби та конструкції, що склалися в розрізі регіонів України,та доведення такої інформації до учасників будівництва покладено на ТОВ "НВФ"Інпроект".
Вказана інформація щоквартально наводиться в Збірнику "Ціноутворення у будівництві" та згідно з Протоколом №3 засідання секції "Організація,ціноутворення та економіка будівництва" Мінрегіону від 19.09.2016р. на сайті ТОВ "НВФ"Інпроект". Крім того, під час проведення перевірки здійснено порівняння вартості матеріальних ресурсів, відображених в актах форми КБ2-в з прайс-листами постачальників, які оприлюднені на офіційних веб-сторінках компаній,за результатами порівняння встановлено, що вартість матеріальних ресурсів відображених в актах форми КБ2-в значно вища за встановлену виробниками або їх дистриб`юторами на загальну суму 69561,76грн. (додаток 28 до Акту перевірки).
- ФОП Назаренко Н.В. під час виконання будівельних робіт до Актів форми КБ2-в, зокрема до складової розцінки, застосовано вартість матеріальних ресурсів, яка не передбачена договірною ціною по об`єкту "Реконструкції Міського центру ішемічної хвороби та некоронарогенних захворювань серця, КП "Лікарня №2 ім.В.П.Павлусенка" Житомирської міської ради з облаштуванням палати інтенсивної терапії на 8 ліжок за адресою: м.Житомир, вул. Романа Шухевича, 2а" до договору №652 від 27.07.2021р. на суму 15489,24грн.(додаток 35 до Акту перевірки).
- п.4.5 ДСТУ-Н Д.2.4-21:2012 передбачено організація ремонту виконання робіт в будинках, будівлях і спорудах, які експлуатуються; поблизу об`єктів, що знаходяться під високою напругою; з обмеженими умовами для складування матеріалів або в інших ускладнених умовах, до норм витрат труда робітників, зайнятих на ремонтно-будівельних роботах, робітників, зайнятих на керуванні та обслуговуванні машин та механізмів, часу експлуатації будівельних машин і механізмів застосовується коефіцієнти, наведені в додатку Б. Додатком Б ДСТУ-Н Д.2.4-21:2012 передбачено, що виконання ремонтно-будівельних робіт в приміщеннях будинків, будівель, що експлуатуються, звільнених від меблів, устаткування та інших предметів застосовується коефіцієнт 1,2. До актів виконаних робіт форми КБ2-в, ФОП Назаренко Н.В. застосувала вищезгаданий коефіцієнт в приміщеннях, які не функціонували за своїм основним призначенням. Коефіцієнт 1,2 не передбачено дефектним актом, внаслідок чого в актах приймання виконаних будівельних робіт форми КБ2-в, встановлено завищення вартості виконаних робіт та нанесено матеріальної шкоди замовнику на суму 120421,28грн..
За вказаних обставин, Комунальне підприємство "Лікарня №2 ім.В.П.Павлусенка" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Назаренко  Наталії Володимирівни про стягнення безпідставно отриманих коштів в сумі 694108,00грн., розмір яких визначено Управлінням північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області та зафіксовано в Акті перевірки №06-18-09/01 від 17.06.2022р..
Обґрунтовуючи позовну заяву, Комунальне підприємство "Лікарня №2 ім.В.П. Павлусенка" посилається на те, що перевіркою виконаних будівельних робіт ФОП Назаренко Н.В. по 3-х об`єктах з поточного та капітального ремонтів реконструкції приміщень Підприємства, встановлено, що в недотримання вимог ч.1 та ч.2 ст.193 ГК України, ст.526 ЦК України, п.6.3.3;6.3.2.2; 6.4.3 ДСТУ БД.1.1-1:2013 "Правила визначення вартості будівництва", п.п.6.3.1;6.3.2 ДСТУ-Н Б Д.1.1-2:2013 "Настанова щодо визначення прямих витрат у вартості будівництва", п.5 та п.15 "Загальних умов укладання та виконання договорів підряду в капітальному, будівництві", затверджених постановою КМ України від 01.08.2005р. №668, Додатку Б до ДСТУ-Н Б Д.2.4.-2П2012 "Ресурсні елементні кошторисні норми на ремонтно-будівельні роботи. Вказівки щодо застосування", п.1.2 договору від 21.07.2021р. КП "Лікарня №2 ім.В.П.Павлусенка" ЖМР проведено зайві виплати ФОП Назаренко Н.В на загальну суму 694108,00грн., чим завдано матеріальної шкоди замовнику.
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 06.09.2022р. позовну заяву залишено без руху, у зв`язку з допущеними недоліками в її оформленні та надано строк для їх усунення.
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 15.09.2022р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №906/700/22 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
05.10.2022р. до Господарського суду Житомирської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.
Зокрема, у відзиві на позовну заяву відповідач позов не визнав та зазначив, що Акт перевірки закупівель Північного офісу Держаудитслужби №06-18-09/01 від 17.06.2022р. не є доказом порушення ФОП Назаренко Н.В. зобов`язань за договорами підряду і не може змінювати або припиняти правовідносини сторін, їх зобов`язання, які визначені договором та підтверджені відповідними актами виконаних робіт.
Протокольною ухвалою від 31.10.2022р. Господарський суд Житомирської області залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Північний офіс Держаудитслужби.
У судовому засіданні 15.11.2022р. Господарський суду Житомирської області закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.
Як вже зазначалося, рішенням Господарського суду Житомирської області від 06.12.2022р. у справі №906/700/22 позов задоволено частково.
Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).
Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.
Водночас, ст.9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
На розширення цього положення Основного Закону в ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява №32053/13).
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006р. (заяви №29458/04 та №29465/04) вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997р..
У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001р. зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.
Як вказано у рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2004 від 02.11.2004р., верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в        Конституції України.
Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
У відповідності до ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.
Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.
Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.
Водночас, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Відповідно до приписів частини першої та п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У ч.3 ст.203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).
Згідно зі ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.
Відповідно до ст.175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.
За змістом ч.ч.1-3 ст.632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Вимогами ч.1 ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до вимог ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
У ст.641 ЦК України визначено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна зі сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Умова про предмет договору підряду є істотною. Предметом договору підряду є індивідуалізований результат праці підрядника на який спрямована узгоджена воля сторін.
Умова щодо предмета договору підряду уточнюється ціною підрядних робіт.
Згідно з ч.1 ст.875 ЦК України, за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.
Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта (ч.2 ст.875 ЦК України).
Ціна договору підряду - це грошова сума, належна підрядникові за виконане замовлення. За ст.843 ЦК України у договорі підряду визначається або конкретна ціна роботи, або способи її визначення. Отже, ціна може бути визначена в тексті договору підряду безпосередньо, або у договорі підряду може зазначатися спосіб визначення ціни. Крім того, ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі, який містить постатейний перелік затрат на виконання робіт, є додатком до договору та його невід`ємною частиною.
За відсутності цих умов ціну може встановити суд на основі звичайно застосовуваних за аналогічні роботи цін з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами.
Таким чином, закріплене у ЦК України визначення договору підряду дає підстави для висновку про те, що це консенсуальний, двосторонній та оплатний договір. Причому консенсуальність договору підряду означає, що він визнається укладеним у момент одержання особою, що направила оферту, акцепту.
Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018р. у справі № 523/6003/14-ц.
Згідно з умовами договорів та додаткових угод до них сторонами було досягнуто домовленість про те, що договірна ціна за договором є твердою. Аналогічні ціни відображені у додатках до договору "Договірна ціна", а також в актах приймання виконаних будівельних робіт.
Статтею 849 ЦК України, передбачені права замовника під час виконання роботи, а саме: замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника; якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків; якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника; замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.
Частиною 4 ст.882 ЦК України передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта, про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.
Відповідно до ст.857 ЦК України, робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а у разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.
Згідно ст.858 ЦК України, якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; 2) пропорційного зменшення ціни роботи; 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором. Підрядник має право замість усунення недоліків роботи, за які він відповідає, безоплатно виконати роботу заново з відшкодуванням замовникові збитків, завданих простроченням виконання. У цьому разі замовник зобов`язаний повернути раніше передану йому роботу підрядникові, якщо за характером роботи таке повернення можливе. Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків.
При цьому, згідно з ч.1 ст.853 ЦК України, замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
Тобто, перевірка фактичного обсягу виконаних робіт та витрат, які включені до акта, покладається на особу, що приймає роботи з боку замовника, під час підписання актів.
Як свідчать матеріали справи, що 15.04.2021р. між Комунальним підприємством "Лікарня №2 ім.В.П.Павлусенка" ЖМР (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Назаренко  Наталією Володимирівною (виконавець) укладено договір №413 на виконання робіт відповідно до робочого проекту "Капітальний ремонт покрівлі терапевтичного корпусу КП "Лікарня №2 ім.В.П.Павлусенка" Житомирської міської ради за адресою: м.Житомир, вул.Романа Шухевича, 2а на суму 826426,00грн..
29.06.2021р. між Комунальним підприємством "Лікарня №2 ім. В.П.Павлусенка" ЖМР (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Назаренко  Наталією Володимирівною (виконавець/відповідач) укладено додаткову угоду №2 до договору №413, якою, в зв`язку з проведенням коригування робочого проекту, було зменшено суму договору до 776995,04грн..
Роботи були завершені в червні 2021 року і підписано Акт виконаних робіт. Проведено повний розрахунок з підрядником.
Також, 31.05.2021р. між Комунальним підприємством "Лікарня №2 ім. В.П.Павлусенка" (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Назаренко Наталією Володимирівною (виконавець) укладено договір №534 на виконання робіт з поточного ремонту приміщень терапевтичного корпусу (відділення внутрішніх хвороб) КП "Лікарня №2 ім.В.П.Павлусенка" ЖМР за адресою м.Житомир, вул.Романа Шухевича, 2а на суму 1190115,46грн..
28.08.2021р. між КП "Лікарня №2 ім.В.П.Павлусенка" ЖМР та ФОП Назаренко Н.В. укладено додаткову угоду №2 до договору №534, якою, в зв`язку зі збільшенням об`ємів виконання робіт, було збільшено суму договору до 2591050,48грн..
Роботи були завершені в серпні 2021 року. Виконання робіт підтверджується підписаними Акти виконаних робі за червень 2021 року, за липень 2021 року і за серпень 2021 року. Проведено повний розрахунок з підрядником.
Крім того, 21.07.2021р. між Комунальним підприємством "Лікарня №2 ім.В.П. Павлусенка" ЖМР (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Назаренко  Наталією Володимирівною (виконавець) укладено договір №652 на виконання робіт відповідно до робочого проекту "Реконструкції Міського центру ішемічної хвороби та некоронарогенних захворювань серця, КП "Лікарня №2 ім. В.П.Павлусенка" Житомирської міської ради з облаштуванням палати інтенсивної терапії на 8 ліжок за адресою: м.Житомир, вул.Романа Шухевича, 2а" на суму 3090938,42грн..
30.12.2021р. між КП "Лікарня №2 ім. В.П.Павлусенка" та ФОП Назаренко Н.В. укладено додаткову угоду №4 до договір №652, якою, в зв`язку з проведенням коригування робочого проекту, було збільшено суму договору до 5286310,15грн..
Роботи були завершені в січні 2022 року. Виконання робіт підтверджується підписаними Актами виконаних робі за грудень 2021 року, за січень 2022 року. Проведено повний розрахунок з Підрядником.
Як свідчать матеріали справи, що в період з 28.04.2022р. по 17.06.2022р. на КП "Лікарня №2 ім.В.П.Павлусенка" проведено перевірку закупівель Управлінням північного офісу Держаудитслужби в Житомирський області.
17.06.2022р. складено Акт перевірки за №06-18-09/01.
Так, проведеною перевіркою було встановлено наступне:
- ФОП Назаренко Н.В. в період виконання будівельних робіт у червні - серпні та у грудні 2021 року, працевлаштовані 3 особи, яким нараховано заробітну плату за вказані місяці на загальну суму 75 360,00грн. та відповідно сплачено ЄСВ в сумі 16 579,20грн. (додаток 23 до Акту перевірки).
Таким чином ФОП Назаренко Н.В. до актів виконаних робіт форми КБ2-в, при виконанні будівельних робіт, включено витрати з сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, порівнюючи які з даними ТУ ДПС у Житомирський області не підтверджено, чим завищено понесені витрати в сумі 275780,70грн. (додаток 24 до Акту перевірки).
- ФОП Назаренко Н.В. до актів приймання виконаних будівельних робіт, зокрема до розрахунку загальновиробничих витрат, включено понесені витрати по І блоку (заробітна плата в загальновиробничих витратах) та III блоку (кошти на покриття решти статей загальновиробничих витрат) в загальні сумі 212841,26грн. (додаток 21 до Акту перевірки.) 
ФОП Назаренко Н.В. до актів форми КБ2-в включені витрати по І та III блоку загальновиробничих витрат, які розраховано за усередненими показниками, а не за фактично понесених під час виконання будівельних робіт для Замовника. Враховуючи дані, які отримані від ГУ ДПС у Житомирський області, та те, що до перевірки відповідь на Запит від ФОП Назаренко Н.В, не надана, зокрема штатний розпис, відображені витрати по І та III блоку не підтверджені, що є порушенням ч.1 та ч.2 ст.193 ГК України, ст.526 ЦК України, п.6.3.3;6.3.2.2; 6.4.3 ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 "Правила визначення вартості будівництва", п.п.6.3.1;6.3.2 ДСТУ-Н БД.1.1-2:2013 "Настанова щодо визначення прямих витрат у вартості будівництва".
- Також під час перевірки було здійснено порівняння цін на матеріальні ресурси, які відображені Підрядником в договірній ціні та в актах форми КБ2-в з цінами які встановлені в регіоні (збірники ціноутворення) на дату укладання відповідних договорів. Листом Мінрегіону від 11.07.2016р. №7/15-8471 питання збору, аналізу та узагальнення інформації про ціни на основні будівельні матеріали, вироби та конструкції, що склалися в розрізі регіонів України,та доведення такої інформації до учасників будівництва покладено на ТОВ "НВФ"Інпроект".
Вказана інформація щоквартально наводиться в Збірнику "Ціноутворення у будівництві" та згідно з Протоколом №3 засідання секції "Організація,ціноутворення та економіка будівництва" Мінрегіону від 19.09.2016р. на сайті ТОВ "НВФ"Інпроект". Крім того, під час проведення перевірки здійснено порівняння вартості матеріальних ресурсів, відображених в актах форми КБ2-в з прайс-листами постачальників, які оприлюднені на офіційних веб-сторінках компаній, за результатами порівняння встановлено, що вартість матеріальних ресурсів відображених в актах форми КБ2-в значно вища за встановлену виробниками або їх дистриб`юторами на загальну суму 69561,76грн. (додаток 28 до Акту перевірки).
- ФОП Назаренко Н.В. під час виконання будівельних робіт до Актів форми КБ2-в, зокрема до складової розцінки, застосовано вартість матеріальних ресурсів, яка не передбачена договірною ціною по об`єкту "Реконструкції Міського центру ішемічної хвороби та некоронарогенних захворювань серця, КП "Лікарня №2 ім.В.П.Павлусенка" Житомирської міської ради з облаштуванням палати інтенсивної терапії на 8 ліжок за адресою: м.Житомир, вул. Романа Шухевича, 2а" до договору №652 від 27.07.2021р. на суму 15489,24грн. (додаток 35 до Акту перевірки).
- п.4.5 ДСТУ-Н Д.2.4-21:2012 передбачено організація ремонту виконання робіт в будинках, будівлях і спорудах, які експлуатуються; поблизу об`єктів, що знаходяться під високою напругою; з обмеженими умовами для складування матеріалів або в інших ускладнених умовах, до норм витрат труда робітників, зайнятих на ремонтно-будівельних роботах, робітників, зайнятих на керуванні та обслуговуванні машин та механізмів, часу експлуатації будівельних машин і механізмів застосовується коефіцієнти, наведені в додатку Б. Додатком Б ДСТУ-Н Д.2.4-21:2012 передбачено, що виконання ремонтно-будівельних робіт в приміщеннях будинків, будівель, що експлуатуються, звільнених від меблів, устаткування та інших предметів застосовується коефіцієнт 1,2. До актів виконаних робіт форми КБ2-в, ФОП Назаренко Н.В. застосувала вищезгаданий коефіцієнт в приміщеннях, які не функціонували за своїм основним призначенням. Коефіцієнт 1,2 не передбачено дефектним актом, внаслідок чого в актах приймання виконаних будівельних робіт форми КБ2-в, встановлено завищення вартості виконаних робіт та нанесено матеріальної шкоди замовнику на суму 120421,28грн..
Отже, на думку позивача, позивач провів зайві виплати ФОП Назаренко Н.В на загальну суму 694108,00грн., чим завдано матеріальної шкоди замовнику, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду на підставі ст.ст.22, 526, 623, 1212 ЦК України та ст.ст.224, 225 ГК України.
Як свідчать матеріали справи та встановлено судом апеляційної інстанції, що позивачем роботи, обумовлені договором підряду, прийняті, відповідні акти приймання виконаних будівельних робіт підписані та роботи оплачені.
Враховуючи те, що позивач оглянув та прийняв виконані відповідачем підрядні роботи за актами форми КБ-2в, які підписані його відповідною посадовою особою без будь-яких зауважень і застережень, відтак позивач погодився з обсягом виконаних робіт та витратами, а також з якістю таких робіт, так і з їх кількістю.
Разом з тим, сторонами до договорів було підписано договірну ціну. 
Водночас, мотивована відмова від приймання виконаних робіт зі сторони позивача в матеріалах справи відсутня; обсяг виконаних робіт погоджений сторонами, а їх вартість повністю оплачена позивачем. Відтак, умови договорів сторонами виконано повністю без жодних зауважень та застережень. 
Варто зауважити, що в матеріалах справи відсутні, а сторонами не подані, докази які б свідчили про зменшення договірної ціни чи спонукання підрядника до такого зменшення.
При цьому, звертаючись з даним позовом до суду, позивачем суму стягнення 694108,00грн. визначено, виходячи із встановленого Управлінням північного офісу Держаудитслужби в Житомирський області порушень та завищення вартості виконаних підрядних робіт за умовами договорів, про що складено Акт перевірки від 17.06.2022р. №06-18-09/01.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.
Згідно зі ст.10 цього Закону, органу державного фінансового контролю надається право, зокрема:
- перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо);
- пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.
Положенням "Про державну аудиторську службу", яке затверджено постановою КМУ №43 від 03.02.2017р., визначено, що Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
Згідно з п.3 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою КМУ від 20.04.2006р. №550, акт ревізії - документ, який складається посадовими особами органу державного фінансового контролю, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід`ємною частиною акта.
Отже, акт перевірки (аудиту) - це документ про результати проведеної перевірки (аудиту), який є носієм дій з фінансового контролю та інформації про виявлені недоліки.
Відповідно до п. 50 вказаного Порядку за результатами проведеної ревізії, у межах наданих прав, органи державного фінансового контролю вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об`єктів контролю; порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.
Разом із тим, матеріали справи не містять доказів того, що на підставі здійсненої ревізії вжито будь-які з вищезазначених заходів (в тому числі звернення до суду в інтересах держави щодо усунення, виявлених ревізією, порушень законодавства).
Крім того, акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися. Акт перевірки, як вже зазначалося, є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.
За умови існування між сторонами договірних правовідносин, виявлені контролюючим органом порушення, не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати. Водночас, акт перевірки не може встановлювати обов`язкових правил для сторін за господарсько-правовим договором, в силу ст.19 ГК України, яка прямо забороняє втручання та перешкоджання господарській діяльності з боку контролюючих органів державної влади.
Відтак, посилання позивача на Акт перевірки від 17.06.2022р. №06-18-09/01, складений за результатами перевірки закупівель Комунального підприємства "Лікарня №2 ім.В.П. Павлусенка", як на беззаперечну підставу для стягнення таких коштів, не беруться судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки такий не може розглядатись, як підстава виникнення господарсько-правового зобов`язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти.
Також, слід зазначити, що виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками акт перевірки у даному випадку фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась. Зазначений акт перевірки не може змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені договором та підтверджені відповідними актами виконаних робіт. Відтак, акт перевірки, сам по собі не може бути достатнім доказом порушення відповідачем зобов`язань за договорами укладеними між сторонами. 
Відповідної правової позиції дотримується і Верховний Суд у своїй постанові від 21.05.2018р. у справі №922/2310/17.
Також, у постанові Верховного Суду від 18.10.2018р. у справі № 917/1064/17 зауважено, що акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу. Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками акт ревізії у даному випадку фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась. Акт ревізії не може змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені договором та підтверджені відповідними актами виконаних робіт.
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 18.02.2020р. у справі №910/17984/16 акт ревізії Державної фінансової інспекції України не є беззаперечною підставою для задоволення позовних вимог про стягнення збитків, оскільки виявлені таким органом порушення не можуть впливати на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати. Акт ревізії не може змінювати, припиняти договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені укладеними договорами та які підтверджені відповідним актами здачі-приймання наданих послуг. Акт ревізії Державної фінансової інспекції України є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, та містить лише думку органу, який його склав. Викладені в ній висновки не мають заздалегідь обумовленої сили, тобто акт ревізії не є підставою для стягнення з відповідача коштів, одержаних відповідно до умов договору. Акт ревізії не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялася. Акт ревізії є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.
Водночас, враховуючи вище викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що  Акт перевірки від 17.06.2022р. №06-18-09/01, складений за результатами перевірки закупівель Комунального підприємства "Лікарня №2 ім.В.П. Павлусенка" не породжує обов`язкових юридичних наслідків для відповідача у цій справі, а обставини, викладені в акті підлягають доведенню на рівні з іншими обставинами, якими обґрунтовані вимоги та заперечення учасників справи. 
Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що Акт перевірки від 17.06.2022р. №06-18-09/01 не є сам по собі достовірним та обґрунтованим результатом перевірки господарської діяльності замовника та/або виконавця. 
У свою чергу, суд першої інстанції взагалі не дослідив та не врахував сукупного обсягу наявних у матеріалах справи доказів щодо виконання умов договору сторонами.
Водночас, позивач на обґрунтування своїх позовних вимог покликається на приписи ст.ст.22, 526, 623, 1212 ЦК України та ст.ст.224, 225 ГК України та  доводить висновками акту перевірки і не вказує жодного пункту договору, який фактично порушив відповідач, як своє договірне зобов`язання.
Відносини сторін чітко врегульовуються нормами ЦК України про підряд, які не містять положень про те, що неправильне визначення підрядником складових вартості робіт за договором підряду, але в межах погодженої сторонами ціни договору, є порушенням зобов`язань підрядником.
При цьому, посилання позивача на результати перевірки, як на підставу для задоволення позовних вимог є необґрунтованим, оскільки виявлені порушення не впливають на умови укладеного між сторонами правочину та не можуть ніяким чином їх змінювати, а є лише підставою для притягнення до відповідальності посадових осіб у встановленому законом порядку.
Крім того, слід зазначити про те, що суд першої інстанції при розгляді справи не врахував доводи відповідача щодо підстав включення сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 275780,70грн. та до розрахунку загальновиробничих витрат заробітну плату в сумі 212841,26грн..
Так, відповідачем до матеріалів справи разом із відзивом були подані договори субпідряду від 02.08.2021р. з ПП "ЕПТ" та від 07.09.2021р. з ТОВ "Медсервісгруп".
Зазначені договори були укладені на підставі п.9.1.1 додаткової угоди №2 до договору №652 від 21.07.2021р. від 07.09.2021р..
При складанні акту виконаних робіт КБ-2 було враховано сплачені субпідрядниками ЕСВ та виплачена ними заробітна плата.
З матеріалів перевірки вбачається, що вказані обставини не були враховані при проведенні перевірки, Управлінням північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області відповідні запити до ГУ ДПС у Житомирській області не направлялися, звірка по сплаченим сумам ЕСВ субпідрядниками та виплачених ними сум заробітної плати не проводилась.
Крім того, місцевим господарським судом не було враховано те, що посилання позивача на висновки акту перевірки щодо невідповідності вартості матеріальних ресурсів відображених в   КБ-2 в порівнянні з прайс-листами постачальників, які оприлюднені на офіційних веб-сторінках компаній на загальну суму 69 561,76грн. не являється підставою для повернення коштів, оскільки ґрунтується на припущенні та те, що вартість, витрачених матеріальних ресурсів не відповідає дійсності.
Крім того, покликання на необґрунтоване включення до складової розцінки вартості матеріальних ресурсів, яка не передбачена договірною ціною на суму 15489,24грн. є безпідставним, оскільки вартість електротехнічних виробів передбачена Договірною ціною, що  підтверджується додатком 35 до акту перевірки. 
Водночас, судом встановлено, що вартість зазначених виробів перевищують ті, що зазначені в Договірній ціні, але загальна сума по актах виконаних робіт не перевищує договірну ціну та не впливають на остаточну вартість виконаних робіт, визначених договорами.
Отже, у матеріалах справи відсутні, а позивачем не подані належні та допустимі докази того, що відповідач порушив прийняті на себе договірні зобов`язання згідно договорів, вийшов за межі погодженої сторонами договірної ціни виконання робіт, що виконані роботи не відповідають належній якості за умовами договору, за що б у нього могла виникнути відповідальність у вигляді відшкодування збитків на підставі ст.ст.22, 526, 623 ЦК України та ст.ст.224, 225 ГК України, а також на повернення коштів на підставі ст.1212 ЦК України.
Узгодження ціни договору проводилося спільно обома сторонами у справі, а тому всі можливі ризики неправильного її встановлення повинні покладатися на обидві сторони, а не лише на відповідача. Це ризик комерційної діяльності обох сторін.
Факт виявлення перевіркою контролюючими органами порушень, допущених під час виконання робіт за договором чи при формуванні ціни договору, не впливає на погоджені обома сторонами умови договірних відносин і не може змінювати їх.
Підсумовуючи наведене, судова колегія дійшла висновку про те, що позивачем не підтверджено обґрунтованості та законності позовних вимог щодо стягнення з відповідача на його користь 694108,00грн. на підставі Акт перевірки від 17.06.2022р. №06-18-09/01.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції за відсутності встановлених фактичних обставин, дійшов помилкових висновків про доведеність позивачем наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на їх обґрунтованість.
Таким чином, дослідивши фактичні обставини справи, що входять до предмету доказування у цій справі та стосуються кваліфікації спірних відносин, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем не доведено обґрунтованість позовних вимог, а відповідачем спростовано заявлені позовні вимоги позивача.
Отже, доводи апеляційної скарги отримали своє підтвердження під час апеляційного перегляду рішення Господарського суду Житомирської області від 06.12.2022р. у справі №906/700/22 і спростовують висновки суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову про зобов`язання Фізичної особи-підприємця Назаренко Наталії Володимирівні повернути  Комунальному підприємству "Лікарня №2 ім.В.П.Павлусенка" 573686,72грн. зайво сплачених коштів.
Також, щодо застосування коефіцієнту 1,2 по ДСТУ-Н Д.2.4-21:2012 до актів виконаних робіт форми КБ2-в, що  спричинило завищення вартості виконаних робіт на суму 120421,28грн., судом першої інстанції при розгляді справи зазначено про те, що директор підприємства пояснив та у Акті перевірки зафіксовано, що ремонтні роботи проводилися в будівлях терапевтичного корпусу, яка на той час експлуатувалась, у відділенні залишались меблі і устаткування, яке будівельники змушені були переставляти з місця на місце. 
Згідно Додатку Б ДСТУ-НД 2.4-21:2012, коефіцієнт 1,2 застосовується, якщо  ремонтно-будівельні роботи здійснюються в приміщенні будинків, будівель, що експлуатуються, звільнених від меблів, устаткування та інших предметів.
У судовому засіданні суду першої інстанції представник відповідача пояснив, що виконання робіт здійснювалось на шостому поверсі лікарняного корпусу, в якому на перших п`яти поверхах перебували хворі, а на шостому поверсі знаходились лікарі та медичний персонал, які продовжували виконувати свою роботу, приміщення не було звільнене від меблів та медичного обладнання. Представник позивача підтвердив цю інформацію. Подібні пояснення  позивача відображені і в акті перевірки.
Таким чином, застосування ФОП Назаренко Н.В коефіцієнту 1,2 є вірним.
Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що заперечення позивача та третьої особи та відповідні обґрунтування у письмових відзивах на апеляційну скаргу щодо обставин справи є безпідставними та такими, що не можуть впливати на розгляд справи по суті.
За вказаних обставин, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та наданих доказів, виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте з порушеннями норм права при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку, а відтак наявні правові підстави для її задоволення.
Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).
Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів Північно - західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Назаренко Наталії Володимирівни  слід задовольнити, в свою чергу, керуючись п.3 ч.1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України, рішення Господарського суду Житомирської області від 06.12.2022р. у справі №906/700/22 слід скасувати в частині задоволення позову про зобов`язання Фізичної особи-підприємця Назаренко Наталії Володимирівні повернути Комунальному підприємству "Лікарня №2 ім.В.П. Павлусенка" 573686,72грн. зайво сплачених коштів, 8605,30грн. судового збору та в цій частині прийняти нове судове рішення, яким в позові відмовити, а в решті рішення Господарського суду Житомирської області від 06.12.2022р. у справі №906/700/22  слід залишити без змін.
Судові витрати апеляційний суд розподіляє з урахуванням положень ст.ст.123, 129 ГПК України.
Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -
                       
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Назаренко Наталії Володимирівни задовольнити.
2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 06.12.2022р. у справі №906/700/22 скасувати в частині задоволення позову про зобов`язання Фізичної особи-підприємця Назаренко Наталії Володимирівні повернути  Комунальному підприємству "Лікарня №2 ім.В.П. Павлусенка" - 573686,72грн. зайво сплачених коштів, 8605,30грн. судового збору.
В цій частині прийняти нове судове рішення, яким в позові відмовити.
3. В решті рішення Господарського суду Житомирської області від 06.12.2022р. у справі №906/700/22  залишити без змін.
4. Стягнути з Комунального підприємства "Лікарня №2 ім.В.П. Павлусенка" (10004 м.Житомир, вул.Романа Шухевича, 2а ; код ЄДРПОУ 42789136) на користь Фізичної особи-підприємця Назаренко Наталії Володимирівні ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) 12907грн. 95коп. (дванадцять тисяч дев`ятсот сім грн. 95коп.) судового збору за подання апеляційної скарги.
5. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду Житомирської області.
6. Справу №906/700/22  повернути до Господарського суду Житомирської області.
7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений "10" березня 2023 р.

Головуючий  суддя                                                                      Павлюк І.Ю. 

Суддя                                                                                              Дужич С.П.  

Суддя                                                                                              Савченко Г.І.