ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

31 січня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/12031/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Прокопчук Т.С. (доповідач),
                               суддів:  Кругового О.О., Шлай А.В.,     
розглянувши у письмовому провадженні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій  області
на рішення Запорізького  оружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року (головуючий суддя  Татаринов Д.В.) по адміністративній справі №    280/12031/21, розглянутої у порядку письмового провадження
за позовом   ОСОБА_1  до Головного управління ДПС у Запорізькій області   про визнання протиправними дій, скасування вимог про сплату боргу та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 07.12. 2021 року звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача Головного управління ДПС у Запорізькій  області (далі  ГУ ДПС в Запорізькій області), в якому просив   визнати протиправними дії ГУ ДПС у Запорізькій області по нарахуванню (обчисленню) йому як фізичній особі – підприємцю (далі ФОП)  сум єдиного соціального внеску включених до вимог про сплату боргу (недоїмки): № Ф-2814-56У від 06.02.2019 року на суму 18 276,72 гри.; № Ф-2814-56 від 06.02.2019 року на суму 18 276,72 грн.;  № Ф-2814-56У від 14.08.2019 року на суму 5 508,36 грн.; № Ф-2814- 56 від 14.08.2019 року на суму 23 785,08 грн.; № Ф-2814-56У від 23.11.2020 року на суму 11 803,66 грн.; № Ф-2814-56 від 23.11.2020 року на суму 35 588,74 грн.; № Ф-2814-56 від 23.03.2021 року на суму 37 788,74 грн. № Ф-2814-56У від 23.03. 2021 року на суму 2 200.00 гри.;  скасувати вищезазначені вимоги про сплату боргу (недоїмки) по ЄСВ, та зобов`язати ГУ ДПС у Запорізькій області виключити з інформаційної системи органу доходів і зборів суми ЄСВ нарахованих (обчислених) у цих вимогах про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ.
В обґрунтування позову зазначив, що він не зареєстрований як ФОП в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а тому не має обов`язку сплачувати  ЄСВ за зазначений в вимогах період часу.  
У відзиві на позов відповідач  просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідно до наявної у ГУ ДПС у Запорізькій області інформації та відповідно до ЄДРПОУ ОСОБА_1  зареєстрований як ФОП з 08.11.2002 року, про що в ЄДР  внесено запис № 21011750000024558,  підприємницька діяльність позивача як ФОП    не припинена, а тому   згідно чинного законодавства позивач повинен був сплачувати суму ЄСВ, здійснені нарахування ЄСВ є законними та обґрунтованими.
Рішенням Запорізького  оружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року   позов задоволено, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача стягнуті судові витрати зі сплату судового збору в сумі 2440,28 грн. 
Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідачем  подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду скасувати з підстав порушення норм матеріального права, та відмовити у  задоволенні позову.
Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надійшов.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги  і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права,  правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга   не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Із матеріалів справи вбачається, що   ОСОБА_1 як ФОП згідно з відомостями ЄДРПОУ був зареєстрований 08.11.2002 року, про що в реєстр  внесено запис № 21011750000024558.  
           На підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів відповідачем винесені вимоги про сплату боргу (недоїмки) по ЄСВ  № Ф-2814-56У від 06.02.2019 року на суму 18 276,72 гри.; № Ф-2814-56 від 06.02.2019 року на суму 18 276,72 грн.;  № Ф-2814-56У від 14.08.2019 року на суму 5 508,36 грн.; № Ф-2814- 56 від 14.08.2019 року на суму 23 785,08 грн.; № Ф-2814-56У від 23.11.2020 року на суму 11 803,66 грн.; № Ф-2814-56 від 23.11.2020 року на суму 35 588,74 грн.; № Ф-2814-56 від 23.03.2021 року на суму 37 788,74 грн. № Ф-2814-56У від 23.03. 2021 року на суму 2 200.00 грн., які оскаржені позивачем до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 не зареєстрований як ФОП, не повинен сплачувати податкове зобов`язання з  оплати ЄСВ, а тому прийняті відповідачем вимоги про сплату позивачем боргу (недоїмки) по ЄСВ протирічать чинному податковому законодавству.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).
Згідно з п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI  платник ЄСВ зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування  
Платники ЄСВ зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця (п. 8 ст. 9 цього ж Закону). 
Сума ЄСВ, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені  Законом №2464-VI, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Відповідно до ч.4 ст.25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам ЄСВ, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
З урахуванням правової позиції Верховного Суду по справі №440/2149/19 від 04.12.2019 року по подібним правовідносинам, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що необхідними умовами для сплати особою ЄСВ є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.
При цьому, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте, за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. За відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Судом першої інстанції встановлено, і зазначені обставини не заперечуються сторонами, що  згідно з відомостями ЄДРПОУ позивач  був зареєстрований з 08.11.2002 року як ФОП, про що в реєстр  внесено запис № 210117500000 24558, свідоцтво про державну реєстрацію недійсне, дата запису 18.10.2014 року.  
Оскаржені  вимоги про сплату боргу (недоїмки) прийняті відповідачем на підставі даних ІКП.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (  в редакції станом на момент прийняття   оскаржуваних вимог) державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою, зокрема, факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в ЄДРПОУ про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.
Положеннями ч.4 ст.9 цього Закону передбачено перелік відомостей, які містяться в ЄДРПОУ, зокрема, п.7) дата та номер запису в ЄДР; п.16) місце зберігання реєстраційної справи в паперовій формі.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 10 Закону  якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою;
якщо відомості, що підлягають внесенню до ЄДР, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості. 
До набуття чинності Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» статус фізичної особи як суб`єкта підприємницької діяльності підтверджувався свідоцтвом про державну реєстрацію, яке, крім іншого, було підставою для постановлення такої особи на облік до податкового органу.
Відповідно до п. 2 розділу ІІ «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання» №2390-VI від 01 .07.2010 року (далі   Закон №2390-VI) процес включення до ЄДРПОУ відомостей про юридичних осіб та ФОП, зареєстрованих до 01.07. 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Згідно з пп. 3-4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VI усі юридичні особи та ФОП, створені та зареєстровані до 01.07. 2004 року, зобов`язані у встановлений п. 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДРПОУ. Державний реєстратор при надходженні від юридичних осіб та ФОП реєстраційної картки зобов`язаний відповідно до вимог ст. 19 цього Закону, провести включення відомостей про діючі юридичні особи та фізичних осіб - підприємців і видати їм виписку з реєстру.
Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та ФОП, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01.07.2004 року, після настання встановленого п. 2 цього розділу строку, вважаються недійсними.
Відповідно до пп. 7, 8 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VI спеціально уповноважений орган з питань державної реєстрації протягом місяця з дати завершення процесу включення до ЄДРПОУ   відомостей про юридичних осіб та ФОП, зареєстрованих до 01.07. 2004 року, передає відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, включених до   реєстру, органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування (далі - уповноважені органи), які в межах своїх повноважень ведуть облік юридичних осіб та ФОП та/або проводять реєстрацію юридичних осіб будь-яких організаційно-правових форм та фізичних осіб - підприємців.
Після закінчення передбаченого для включення відомостей до Єдиного державного реєстру строку, встановленого п. 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в АР Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та ФОП, зареєстрованих до 01.07.2004 року, відомості про яких до строку, встановленого п. 2 цього розділу, не включені до Єдиного державного реєстру.
За результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01.07.2004 року, включаються до Єдиного державного реєстру з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01.07. 2004 року, вважаються недійсними. 
Здійснивши аналіз чинного законодавства, доказів у справі, та виявивши факт недійсності свідоцтва ОСОБА_1 як ФОП, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність у позивача статусу ФОП, та, як наслідок, протиправність нарахування йому відповідачем заборгованості зі сплати ЄСВ за оскарженими вимогами про сплату боргу (недоїмки), правомірно поклав на ГУ ДПС у Запорізькій області зобов`язання виключити з інформаційної системи органу доходів і зборів суми ЄСВ, нараховані позивачу у оскаржених вимогах про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ. 
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні право-відносини, чи порушено норми процесуального права.
Викладене свідчить, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для скасування судового рішення відсутні.  
Керуючись  ст. 315, 316, 321,322, 325,328  КАС України, суд, -
                                                                                                             
ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу    Головного управління ДПС у Запорізькій області   - залишити без задоволення.
Рішення   Запорізького  оружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року по адміністративній справі №    280/12031/21  - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та не підлягає касаційному оскарженню згідно п.5 ст.328 КАС України.   

Головуючий - суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай