Справа № 352/1552/17 
Провадження № 22-ц/4808/366/23 
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М. М.
Суддя-доповідач Василишин Л.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 березня 2023 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача                Василишин Л.В.,
суддів:                        Фединяка В.Д., Максюти І.О.,
секретаря                        Працун В.В.,
за участю                         скаржника ОСОБА_1 , представника скаржника - адвоката Бойчук Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скарг у  ОСОБА_2 на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2023 року, постановлену у складі судді Хоминець М.М. в м. Івано-Франківську, у справі за скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Бойчук Надії Василівни на дії головного державного виконавця Тисменицького відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Калинчук Наталії Ярославівни,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст вимог скарги
У листопаді 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Бойчук Н.В. звернулася до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Тисменицького відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Калинчук Н.Я. щодо складення нею розрахунку зі сплати аліментів.
В обґрунтування скарги зазначала, що в провадженні Тисменицького відділу державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження № 69120803 з виконання судового наказу № 352/1552/17, виданого Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області 12 вересня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно. 
Виконавче провадження відкрито державним виконавцем 27 травня 2022 року. Стягувачка ОСОБА_2 19 жовтня 2022 року звернулася до державного виконавця із заявою щодо проведення розрахунку заборгованості за цим судовим наказом за період з 13 червня 2018 року, оскільки стягнення аліментів у порядку примусового виконання за вказаний період не проводилося. 
26 жовтня 2022 року державний виконавець склала розрахунок заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів за період з 13 червня 2018 року до 26 жовтня 2022 року, відповідно до якого розмір заборгованості становить 78704,71 грн. 
Представник боржника вважала, що державний виконавець не мала підстав для нарахування заборгованості за минулий період, так як вказаний судовий наказ уже перебував на примусовому виконанні та стягувачка ОСОБА_2 відмовилася від отримання аліментів, у зв`язку з чим, виконавчий документ їй було повернуто. Протягом чотирьох років стягувачка здійснювала систематичне повернення грошових переказів, перешкоджала боржнику в спілкуванні з дітьми, водночас, останній частково сплачував аліменти на дітей протягом 2018-2020 років.
Просила визнати неправомірними дії державного виконавця по нарахуванню боржнику заборгованості зі сплати аліментів з 13 червня 2018 року до 27 травня 2022 року та зобов`язати державного виконавця здійснити розрахунок зі сплати аліментів з 27 травня 2022 року (а.с. 32-36).
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення
Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2023 року скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Бойчук Н.В. на дії органу примусового виконання задоволено.
Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Тисменицького відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Калинчук Н.Я. по нарахуванню ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів за період з 13 червня 2018 року до 26 жовтня 2022 року у рамках виконавчого провадження № 69120803 з виконання судового наказу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області № 352/1552/17 від 12 вересня 2017 року.
Зобов`язано головного державного виконавця Тисменицького відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Калинчук Н.Я. поновити порушене право боржника ОСОБА_1 (а.с. 121-125).
Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки стягувачка 13 червня 2018 року відкликала з виконання виконавчий документ, підстави для нарахування заборгованості за аліментами до повторного пред`явлення нею виконавчого листа до виконання, відсутні.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2023 року, в якій просила оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 . 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що державний виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості за аліментами у межах виконавчого провадження згідно вимог законодавства.
Позиція інших учасників справи
ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечив, вважаючи їх безпідставними, а ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, постановлену з повним та об`єктивним дослідженням обставин, що мають значення для справи, та дотриманням норм матеріального і процесуального права. Просив залишити скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Зазначив, що стягувати аліменти за минулий період можливо лише у випадку, якщо раніше аліменти не стягувалися, стягувачка вживала заходи для їх одержання, а боржник ухилявся від їх надання. Суд першої інстанції зазначене врахував, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про задоволення його скарги. 
Тисменицький відділ ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Заяви (клопотання) учасників справи
Скаржник ОСОБА_1 та його представник – адвокат Бойчук Н.В. у судовому засіданні заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, просили оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Апелянтка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд апеляційної скарги за її відсутності.
Представник Тисменицького відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судовим наказом Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2017 року у справі № 352/1552/17 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнення аліментів розпочато з 11 вересня 2017 року і наказано проводити до досягнення дітьми повноліття. Судовий наказ набрав законної сили 12 вересня 2017 року (а.с. 14, 30).
Згідно з інформацією про виконавче провадження, постановою державного виконавця зазначений судовий наказ 13 червня 2018 року повернуто стягувачці на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (за її письмовою заявою) (а.с. 39-41).
27 травня 2022 року головний державний виконавець Тисменицького відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Калинчук Н.Я. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання згадуваного судового наказу (а.с. 44-45). 
19 жовтня 2022 року ОСОБА_2 звернулася із заявою до начальника Тисменицького відділу ДВС щодо здійснення розрахунку заборгованості аліментних платежів ОСОБА_1 за період з 13 червня 2018 року по день звернення (а.с. 38).
Заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів згідно виконавчого листа № 352/1552/17, виданого Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області 14 вересня 2017 року, за період з 13 червня 2018 року по 26 жовтня 2022 року становить 78704,71 грн (станом на 26 жовтня 2022 року), що підтверджується розрахунком головного державного виконавця (а.с. 46).
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Вислухавши доповідь судді, пояснення скаржника та його представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до статті 367 ЦПК України, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно задоволити з таких підстав.
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону № 1404-VIII).
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (часина третя статті 451 ЦПК України).
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно із частиною першою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.
Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України (частина третя статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).
Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною першою статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Відповідно до частин першої та третьої статті 194 Сімейний кодекс України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.
Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частини третя статті 195 СК України).
Відповідно до частини четвертої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. 
У пункті 4 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 зазначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.
Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.
Стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час проводиться в межах десятирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання.
Отже, нормами сімейного законодавства передбачено обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення повноліття. При цьому, виконання зазначеного обов`язку може здійснюватися в межах виконавчого провадження на підставі рішення суду. Законодавцем покладено на державного виконавця обов`язок щодо обчислення розміру заборгованості за аліментами та у разі незгоди із таким розміром можливість заінтересованої особи звернутися до суду для захисту порушених прав.
ОСОБА_1 в обґрунтування незгоди з розрахунком заборгованості зазначав, що з 2018 року по 2022 рік аліменти не стягувалися не з його вини, а це було волевиявленням ОСОБА_2 , вона жодних дій для стягнення аліментів не тільки не вчиняла, а навпаки, припинила стягнення аліментів, звернувшись із заявою до державного виконавця про повернення їй виконавчого документа.
Відповідно до частини третьої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.
Вказана норма передбачає, що повернення виконавчого документа стягувачу за її заявою не припиняє права стягувача у майбутньому звернутися до виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання повернутого раніше виконавчого документа за відсутності сплати боржником аліментів на утримання дитини згідно із судовим рішенням.
Здійснюючи розрахунок заборгованості боржника зі сплати аліментів за 2018-2022 роки державний виконавець діяв у межах повноважень, наданих йому законом, та на підставі наявних в матеріалах виконавчого провадження доказів. Незважаючи на те, що виконавчий документ було повернуто стягувачці, боржник на підставі судового рішення зобов`язаний був утримувати дітей до досягнення ними повноліття незалежно від факту наявності чи відсутності виконавчого провадження.
Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 27 квітня 2021 року у справі № 343/1577/18.
Відповідно до статей 78, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
ОСОБА_1 належних, допустимих та достатніх доказів того, що він належним чином виконував обов`язок з утримання дітей у розмірі, встановленому судовим наказом за період з 2018 по 2022 роки, не надав. Квитанції на підтвердження часткової сплати аліментів за спірний період, наявні у боржника, державним виконавцем під час складення оспорюваного розрахунку заборгованості було враховано, що не заперечив сам боржник у судовому засіданні апеляційного суду. 
Доводи боржника у відзиві на скаргу, що державним виконавцем під час складення розрахунку заборгованості не було взято до уваги досягнення сином повноліття та, як наслідок, відсутність обов`язку щодо його утримання, спростовуються розрахунком, який міститься у матеріалах справи. Разом з тим, такі доводи не були підставою для подання скарги на дії державного виконавця, тому юридичного значення для правильного вирішення спору не мають.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визнання дій головного державного виконавця щодо складення розрахунку зі сплати аліментів ОСОБА_1 неправомірними та зобов`язання здійснити їх перерахунок.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити, а оскаржувану ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимог скарги.
Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задоволити.
Ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Бойчук Надії Василівни на дії головного державного виконавця Тисменицького відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Калинчук Наталії Ярославівни щодо складення нею розрахунку зі сплати аліментів згідно виконавчого листа № 352/1552/17, виданого 14 вересня 2017 року Тисменицьким районним судом про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 13 березня 2023 року.

Суддя-доповідач:                                                                Л.В. Василишин 
Судді:                                                                                В.Д. Фединяк
       І.О. Максюта