П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/9203/22 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Капинос О.В. 
Суддя-доповідач -  Смілянець Е. С.   
07 лютого 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Драчук Т. О.  Полотнянка Ю.П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в травні 2022 року позивач,   ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про нарахування та виплату підвищення до пенсії .
Житомирський окружний адміністративний суд ухвалою від 12.10.2022 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, залишив без розгляду. Судове рішення мотивоване тим, що на усунення недоліків позовної заяви позивач надав уточнену позовну заяву у 2-х примірниках, разом з тим, копії трудової книжки позивач не надав.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Згідно з положеннями ч. 3  ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства  України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 23.05.2022 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 01.08.2022 позовну заяву залишено без руху із встановленням позивачу строку для усунення недоліків шляхом надання до суду нової (уточненої) позовної заяви, з урахуванням вказаних в ухвалі недоліків; копії трудової книжки.
Зокрема в суд першої інстанції зазначає, що у прохальній частині позовної заяви позивач просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру з 01.11.2022. Тобто, позивачу необхідно уточнити прохальну частину позовної заяви та зазначити дату з якої позивач просить нарахувати та виплатити підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру.
Крім того зазначив, що на підтвердження того, що позивач є непрацюючим пенсіонером, необхідно надати копію трудової книжки.
На усунення недоліків позовної заяви позивач надав уточнену позовну заяву у 2-х примірниках.
Разом з тим, копії трудової книжки позивач не надав.
Згідно ч. 7 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.
При цьому, колегія суддів зазначає, що в уточненій позовній заяві жодної інформації про наявність чи відсутність трудової книжки позивачем не зазначено.
Документами, які підтверджують, що особа не працює (не проводить діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування) є: трудова книжка, індивідуальні відомості про застраховану особу, відомості щодо відсутності інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця). Винятком є зареєстровані (взяті на облік) внутрішньо переміщені особи у яких, у разі відсутності документів, що підтверджують факт звільнення (припинення зайнятості), цей факт встановлюється на підставі особистої заяви із зазначенням дати, з якої особа не працює, та пояснення обставин, у зв`язку з якими неможливо внести запис у трудову книжку чи надати оригінал трудової книжки.
Разом з тим,  правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття визначає Закон України від 5 липня 2012 року № 5067-VІ «Про зайнятість населення».
Відносини у сфері зайнятості населення, відповідно до статті 2 зазначеного Закону, регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, Господарським та Цивільним кодексами України, Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", іншими актами законодавства.
Нормами статті 9 вказаного Закону установлено, що кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується шляхом:
1) участі в загальнообов`язковому державному соціальному страхуванні на випадок безробіття, яке передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття;
2) надання безоплатних соціальних послуг, зокрема, інформаційно-консультаційних та профорієнтаційних, професійної підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації з урахуванням попиту на ринку праці, сприяння у працевлаштуванні, зокрема, шляхом фінансової підтримки самозайнятості та реалізації підприємницької ініціативи відповідно до законодавства;
3) надання особливих гарантій працівникам, які втратили роботу у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці;
4) надання додаткової гарантії зайнятості окремим категоріям населення, які не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці.
Статусу безробітного, згідно положень статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» може набути:
1) особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи;
2) особа з інвалідністю, яка не досягла встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" та "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю";
3) особа, молодша 16-річного віку, яка працювала і була звільнена у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема припиненням або перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності (штату) працівників.
Разом з тим, встановити факт, що особа є непрацюючим пенсіонером з матеріалів уточненої позовної заяви позивачки не можливо.
Відтак, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що оскільки у встановлений судом спосіб, недоліки позовної заяви не усунуто, клопотань про продовження строку на усунення недоліків не надходило, позивач у встановлений строк не виконав вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, тому позовну заяву відповідно до приписів статті 240 КАС України слід залишити без розгляду.
Крім того, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відповідачем у відзиві на позовну заяву було надано індивідуальні відомості про застраховану особу форми ОК5, згідно якої наявні відомості про страхувальників застрахованої особи в 2021 році, однак така інформація не свідчить про те , що позивачка є непрацюючим пенсіонером на яку поширюються вимоги статті 39 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2022 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Драчук Т. О.    Полотнянко Ю.П.