ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

23 лютого 2023 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/7747/22
Головуючий у першій інстанції – Карапута Л. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/274/23

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Скрипки А.А.
суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.
секретар: Поклад Д.В.

сторони:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю ”Стрілецька   
набережна”

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м.Чернігова у складі судді Карапути Л.В. від 16 листопада 2022 року, місце постановлення ухвали м.Чернігів, про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ”Стрілецька набережна” про визнання договорів про надання послуг з управління багатоквартирним будинком недійсними,

                         В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цивільним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ”Стрілецька набережна” про визнання договорів про надання послуг з управління багатоквартирним будинком недійсними. У вимогах заявленого позову ОСОБА_1 просив визнати договори про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 31.08.2018 року без номеру та 06.09.2019 року за №100/19-01, а також додаткову угоду №1 від 01.12.2020 року до договору від 06.09.2019 року за №100/19-01, недійсними.
Оскаржуваною ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 16.11.2022 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ”Стрілецька набережна” про визнання договорів про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, недійсними. Судом роз`яснено ОСОБА_1 , що розгляд справи за вказаним позовом відноситься до юрисдикції господарського суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду м.Чернігова від 16.11.2022 року про відмову у відкритті провадження у справі за його позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ”Стрілецька набережна” про визнання договорів про надання послуг з управління багатоквартирним будинком недійсними, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 16.11.2022 року підлягає скасуванню, оскільки судом її постановлено із порушенням норм процесуального права та при неправильному застосуванні норм матеріального права. Апелянт зазначає, що зі змісту оскаржуваних договорів вбачається, що їх предметом є надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Послуги полягають у забезпеченні управителем (відповідачем) належного утримання і поточного ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території, належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. Апелянт не погоджується із висновком суду першої інстанції відносно того, що між сторонами виник спір з приводу визнання договорів з товариством, як юридичною особою про надання послуг з управління багатоквартирним будинком недійсними, в господарській діяльності якої позивач мав брати участь у якості члена товариства, наділеного організаційно-господарськими повноваженнями, передбаченими частиною шостою статті 3 і 176 Господарського кодексу України, вказаний спір має господарсько-правову природу, і тому підлягає вирішенню за правилами господарського судочинства. Із посиланням на ч.2 статті 4; п.3 ч.1 статті 20 ГПК України, апелянт стверджує, що спір за його позовом не є корпоративним, оскільки не стосується питань створення, діяльності, управління або припинення діяльності юридичної особи. Доводи апеляційної скарги вказують, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання недійсними договорів з управління багатоквартирним будинком, укладених між ТОВ ’’Стрілецька Набережна’’ з однієї сторони та співвласниками багатоквартирного будинку, з іншої сторони. Апелянт зазначає, що вимоги позову обґрунтовані не порушенням прав позивача, як члена співвласників багатоквартирного будинку на участь у веденні спільних справ будинку, а порушенням його особистих житлових прав. За даних обставин, апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції відносно того, що позовна заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Блохіна Н.В. підтримала доводи та вимоги поданої апеляційної скарги.
В судове засідання апеляційного суду сторони даного спору, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду даної справи (а.с.52,53), не з`явились. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що у листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цивільним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ”Стрілецька набережна” про визнання договорів про надання послуг з управління багатоквартирним будинком недійсними. У вимогах заявленого позову ОСОБА_1 просив визнати договори про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 31.08.2018 року без номеру та 06.09.2019 року за №100/19-01, а також додаткову угоду №1 від 01.12.2020 року до договору від 06.09.2019 року за №100/19-01, недійсними.

Оскаржуваною ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 16.11.2022 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ”Стрілецька набережна” про визнання договорів про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, недійсними. Судом роз`яснено ОСОБА_1 , що розгляд справи за вказаним позовом відноситься до юрисдикції господарського суду.
Як вбачається із оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 16.11.2022 року, судом враховано ту обставину, що між сторонами виник спір з приводу визнання договорів з товариством, як юридичною особою про надання послуг з управління багатоквартирним будинком недійсними, в господарській діяльності якої позивач мав брати участь у якості члена товариства, наділеного організаційно-господарськими повноваженнями, передбаченими частиною шостою статті 3 і 176 Господарського кодексу України, вказаний спір має господарсько-правову природу, і тому підлягає вирішенню за правилами господарського судочинства. При цьому, судом першої інстанції прийнято до уваги правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, сформульований в постанові від 06.02.2019 року у справі №462/2646/17. 

Доводи апеляційної скарги відносно того, що висновки оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 16.11.2022 року не узгоджуються із нормами матеріального і процесуального права, не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції від 16.11.2022 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. 

Доводи апеляційної скарги зазначають, що зі змісту оскаржуваних договорів вбачається, що їх предметом є надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Послуги полягають у забезпеченні управителем (відповідачем) належного утримання і поточного ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території, належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. Апелянт не погоджується із висновком суду першої інстанції відносно того, що між сторонами виник спір з приводу визнання договорів з товариством, як юридичною особою про надання послуг з управління багатоквартирним будинком недійсними, в господарській діяльності якої позивач мав брати участь у якості члена товариства, наділеного організаційно-господарськими повноваженнями, передбаченими частиною шостою статті 3 і 176 Господарського кодексу України, вказаний спір має господарсько-правову природу, і тому підлягає вирішенню за правилами господарського судочинства. Із посиланням на ч.2 статті 4; п.3 ч.1 статті 20 ГПК України, апелянт стверджує, що спір за його позовом не є корпоративним, оскільки не стосується питань створення, діяльності, управління або припинення діяльності юридичної особи. Доводи апеляційної скарги вказують, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання недійсними договорів з управління багатоквартирним будинком, укладених між ТОВ ’’Стрілецька Набережна’’ з однієї сторони та співвласниками багатоквартирного будинку, з іншої сторони. Апелянт зазначає, що вимоги позову обґрунтовані не порушенням прав позивача, як члена співвласників багатоквартирного будинку на участь у веденні спільних справ будинку, а порушенням його особистих житлових прав. За даних обставин, апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції відносно того, що позовна заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 16.11.2022 року, виходячи із наступного.  

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до вимог статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Пунктами 1,3 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Оспорювані позивачем договори про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 31.08.2018 року без номеру та 06.09.2019 року за №100/19-01, а також додаткова угода №1 від 01.12.2020 року до договору від 06.09.2019 року за №100/19-01, які ОСОБА_1 просить визнати недійсними, стосуються надання послуг з управління багатоквартирним будинком. У позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що спірні договори підписані нібито від співвласників уповноваженою особою ОСОБА_2 , проте, жодних рішень співвласниками  будинку  щодо  уповноваження  даної  особи  на  підписання будь-яких документів, не приймалось. Позивач також зазначає, що в самих договорах не вказано, яким чином дана особа уповноважена підписувати даний договір.  

Таким чином, предметом спору у даній справі є визнання недійсними укладених договорів щодо здійснення господарської діяльності юридичної особи та рішень загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку.

Згідно із п.8 ч.1 статті 1 Закону України ”Про житлово-комунальні послуги”, колективний договір про надання комунальних послуг - це договір про надання комунальних послуг, який укладається з виконавцем комунальних послуг за рішенням співвласників (на умовах, визначених у рішенні співвласників (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками.

Відповідно до ч.1 статті 10 Закону України ”Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку”, співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто, передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад, а також пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1 , позивач є власником квартири у багатоквартирному будинку, і спір стосується захисту його прав, як співвласника майна багатоквартирного будинку, порушених, на його думку, як вказує ОСОБА_1 у позовній заяві, наступним: будь-яких рішень ’’Про призначення управителя багатоквартирних будинків’’ щодо відповідача Чернігівською міською радою не приймалось, жодні збори співвласників ніколи не скликались; будинок не передавався на баланс відповідача; рішення про управління будинком, укладення договорів та внесення змін до них не приймались та співвласникам не направлялись, в Чернігівській міській раді не реєструвались; умови спірних договорів, суттєво відрізняються від умов типового договору; порушено порядок укладення та підписання договору; особа, яка підписувала договори від імені співвласників та угоду, співвласниками не обиралась та не уповноважувалась на підписання; договори не відповідають типовим; в дійсності послуги позивачу не надавались; немає кошторису, яким чином встановлювався розмір оплати; договори, які укладались відповідачем на надання різноманітних послуг, є одноособовим рішенням відповідача, оскільки відсутні рішення зборів співвласників щодо укладення таких договорів і такі збори не скликались.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 16.11.2022 року відносно того, що оскільки між сторонами виник спір з приводу визнання договорів з товариством, як юридичною особою про надання послуг з управління багатоквартирним будинком недійсними, в господарській діяльності якого позивач мав брати участь у якості члена товариства, наділеного організаційно-господарськими повноваженнями, передбаченими нормами Господарського кодексу України, вказаний спір має господарсько-правову природу, і тому підлягає вирішенню за правилами господарського судочинства.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 року у справі №462/2646/17, від 26.02.2020 року у справі №473/2005/19, а також у постановах Верховного Суду від 02.02.2021 року у справі №755/21681/15-ц, від 31.03.2021 року у справі №755/4488/19.  

Доводи апеляційної скарги зазначають, що спір за позовом ОСОБА_1 не є корпоративним, оскільки не стосується питань створення, діяльності, управління або припинення діяльності юридичної особи. Доводи апеляційної скарги вказують, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання недійсними договорів з управління багатоквартирним будинком, укладених між ТОВ ’’Стрілецька Набережна’’ з однієї сторони та співвласниками багатоквартирного будинку, з іншої сторони. Апелянт стверджує, що вимоги позову обґрунтовані не порушенням прав позивача, як члена співвласників багатоквартирного будинку на участь у веденні спільних справ будинку, а порушенням його особистих житлових прав.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 16.11.2022 року, оскільки предметом оспорюваних позивачем договорів є надання послуг з управління багатоквартирним будинком, які полягають у забезпеченні відповідачем належного утримання і поточного ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території, належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. Тобто, оспорювані позивачем договори безпосередньо стосуються діяльності відповідача ТОВ ”Стрілецька набережна”, як юридичної особи, та безпосередньо пов`язані із діяльністю та управлінням зазначеною юридичною особою.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, оскільки її доводи не містять в собі підстав для скасування оскаржуваної ухвали Деснянського районного суду м.Чернігова від 16.11.2022 року, яка підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                         П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м.Чернігова від 16 листопада 2022 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 

Головуючий:                                            Судді: