ф
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 року 
м. Київ

справа № 420/4443/20
адміністративне провадження № К/990/27832/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Дашутіна І.В.,
суддів: Шишова О.О., Яковенка М.М.
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року у складі головуючого судді Свиди Л.І. та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року у складі колегії суддів: Кравченка К.В., Джабурія О.В., Вербицької Н.В. у справі № 420/4443/20 за позовом Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО» до Головного управління ДПС в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,  
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
Приватне акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО» (далі - позивач, ПрАТ «УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО») звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (далі - відповідач, ГУ ДПС в Одеській області, контролюючий орган, податковий орган), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 14.04.2020 № 0000490402, № 0000500402, №0000510402.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.11.2021 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області від 14.04.2020 № 0000490402 та № 0000500402.
Визнано протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області від 14.04.2020 № 0000510402 в частині суми завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 3  770 129 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ГУ ДПС в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ПрАТ «УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО» сплачений судовий збір у розмірі 6306 грн.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції погодився лише з висновком акта перевірки про завищення позивачем податкового кредиту за грудень 2019 року на суму 191,70 грн по податковій накладній ДП «Ренійський морський торговельний порт» № 81 від 09.12.2019, а решту висновків акта перевірки, які вплинули на прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, визнав помилковими.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2022 скасовано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.11.2021 в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області від 14.04.2020 № 0000490402. 
Прийнято у цій частині нове рішення, яким визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області від 14.04.2020 № 0000490402 в частині відмови ПрАТ «УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО» в отриманні бюджетного відшкодування податку на додану вартість на суму 95  000 грн.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.11.2021 залишено без змін.
Рішення суду апеляційної інстанції в частині незгоди з рішенням суду першої інстанції мотивовано тим, що факт наявності у позивача станом на 20.03.2020 податкового боргу в розмірі 2  753  372 грн з військового збору, податку на доходи фізичних осіб та податку на прибуток іноземних юридичних осіб у силу вимог пункту 200.12 статті 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України) безумовно позбавляв позивача права на отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість на таку суму, що відповідно до приписів підпункту «в» пункту 200.12 статті 200 ПК України надавало контролюючому органу підстави для прийняття відповідного податкового повідомлення-рішення.
Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено:
ПрАТ «УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО» 20.01.2020 подало до ГУ ДПС в Одеській області податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2019 року разом із заявою про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (додаток № 4 до декларації з ПДВ за грудень 2019 року) у розмірі 7  171 799 грн.   
У період з 03.03.2020 по 10.03.2020 ГУ ДПС в Одеській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПрАТ «УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО» з питань законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень та визначеного в додатку 3 до декларації з податку на додану вартість за грудень 2019 року, за результатами якої складено акт перевірки від 17.03.2020 № 222/15-32-04-02/01125821.
Відповідно до висновків указаного акта перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме: статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV, Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, підпунктів 14.1.36, 14.1.231 пункту 14.1 статті 14, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 189.9 статті 189, пункту 198.5 статті 198, пункту 200.1, абзаців б) та в) пункту 200.4, абзацу г) пункту 200.12 статті 200, пункту 201.1, пункту 201.10 статті 201 ПК України, підпункту 4 пункту 5 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21, внаслідок чого ПрАТ «УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО»:
- не має права на отримання бюджетного відшкодування, заявленого на рахунок платника у банку у розмірі 2  848 372 грн; 
- завищено розрахунок суми бюджетного відшкодування, заявленого на рахунок у банку у розмірі 1  108 078 грн;
- завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 3  770 321 грн.
Подані позивачем заперечення на акт перевірки розглянуті ГУ ДПС в Одеській області та висновки акта перевірки залишені без змін.
14 квітня 2020 року на підставі акта перевірки відповідач прийняв наступні податкові повідомлення-рішення: 
- № 0000490402, згідно з яким позивачу відмовлено в отриманні бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку в розмірі 2  848  372 грн;
- № 0000500402, згідно з яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 1  108  078 грн та застосовано штрафні санкції в розмірі 277  020 грн;
- № 0000510402, згідно з яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2019 року в розмірі 3  770  321 грн. 
Суть виявлених перевіркою порушень, які вплинули на прийняття спірних податкових повідомлень-рішень полягає в наступному:
- включення до податкового кредиту в грудні 2019 року ПДВ на суму 191,70 грн по податковій накладній ДП «Ренійський морський торговельний порт» № 81 від 09.12.2019, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних лише 10.01.2020, у зв`язку з чим право на податковий кредит по цій накладній виникло у позивача тільки в січні 2020 року;
- заниження позивачем податкових зобов`язань із ПДВ за березень 2019 року на суму 833,33 грн по господарській операції з сільськогосподарським виробничим кооперативом «Росія», оскільки позивач не включив цю суму до своїх зобов`язань при наявності зареєстрованої позивачем податкової накладної № 37 від 14.03.2019 на таку суму ПДВ;
- заниження позивачем податкових зобов`язань із ПДВ за грудень 2019 року на суму 1  422 543,00 грн внаслідок того, що позивач на підставі договору із ТОВ «ОЛТЕКС-ОД» від 15.09.2017 № 633 КФО передав останньому на отфрахтування флоту ліхтери типу ДМ у кількості 32 шт, балансова вартість яких становить 7  112 717,44 грн (у тому числі ПДВ 1  422 543,49 грн) і які не були повернуті позивачу. У зв`язку з цим позивач звернувся до господарського суду Одеської області з метою стягнення заборгованості, розірвання договору та повернення ліхтерів. Рішенням господарського суду Одеської області від 27.09.2019 у справі №916/1605/19 вимоги позивача задоволені, однак рішення не виконане. Станом на 10.03.2020 позивач не надав до перевірки акти прийому-передачі (повернення) зазначених ліхтерів, місцезнаходження яких залишається не встановленим. Відтак, на думку ГУ ДПС в Одеській області, вказані ліхтери вважаються ліквідованими за самостійним рішенням позивача, і позивач на підставі пункту 189.9 статті 189 ПК України повинен був нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ на їх балансову вартість;
- заниження позивачем податкових зобов`язань із ПДВ на загальну суму 3  454 831,21 грн, у тому числі за листопад 2018 року на суму 1  617 805,09 грн та за січень 2019 рік на суму 1  837 026,13 грн, оскільки ці суми ПДВ у вказаних періодах включені позивачем до складу податкового кредиту по факту відшкодування витрат по ремонту ліхтерів на загальну суму 20  728 987,24 грн (у тому числі ПДВ 3  454 831,21 грн) на підставі вищевказаного договору із ТОВ «ОЛТЕКС-ОД» від 15.09.2017 №633 КФО про передачу останньому на отфрахтування флоту ліхтерів типу ДМ у кількості 32 шт. Податковий орган уважає, що оскільки вказані ліхтери за вищевказаними обставинами не були повернуті позивачу, то понесені позивачем витрати на їх ремонт не використовуються у господарській діяльності позивача, тому останній на підставі підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України повинен був нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ на загальну суму 3  454 831,21 грн, зокрема за листопад 2018 року на суму 1  617 805,09 грн та за січень 2019 року на суму 1  837 026,13 грн;
- відсутність у позивача права на отримання бюджетного відшкодування в сумі 95 000,00 грн, сплаченої та включеної до податкового кредиту на адресу ТОВ «БЕЙКЕР ТІЛЛІ УКРАЇНА» на підставі договору від 05.09.2016 № 107/16-314VК про надання аудиторських послуг, з тих підстав, що такі послуги не використовувалися позивачем у господарській діяльності;
- наявність у позивача станом на 20.03.2020 податкового боргу в розмірі 2  753 372,00 грн з військового збору, податку на доходи фізичних осіб та податку на прибуток іноземних юридичних осіб відповідно до положень пункту 200.12 статті 200 ПК України зменшує заявлену суму бюджетного відшкодування на суму такого податкового боргу. 
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:
Не погодившись із судовими рішеннями, ГУ ДПС в Одеській області звернулося з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі. 
На обґрунтування касаційної скарги відповідач зазначає, що підставою касаційного оскарження судових рішень є пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 17.08.2021 у справі № 420/6598/20 щодо застосування статей 198, 200 ПК України у подібних правовідносинах.
У вказаній постанові Верховний Суд указує на обов`язок суб`єкта господарювання довести факт наявності товарно-матеріальних цінностей, які є основним чинником виникнення від`ємного значення з ПДВ та заявленої суми ПДВ до бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку. Адже відсутність використання товарно-матеріальних цінностей у господарській діяльності суб`єкта господарювання (в тому числі у випадку втрати) нівелює право відповідного платника податку на отримання бюджетного відшкодування. За обставинами справи № 420/4443/20 позивач мав належним чином довести факт вибуття товарно-матеріальних цінностей. Верховний Суд зазначив, що за своєю суттю інвентаризація є перевіркою фактичної наявності майна, співставлення її даних із бухгалтерським обліком.    
Крім того, на думку скаржника, судами попередніх інстанцій не врахована позиція Верховного Суду з питань оцінки реальності здійснення господарських операцій. Так, зокрема, в постанові Верховного Суду від 20.05.2021 у справі №826/16627/18 суд застосував новий підхід до вирішення справи, фактично розширивши відповідальність платника податків щодо попередньої перевірки контрагента.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції та висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:
Щодо висновку акта перевірки про заниження позивачем податкових зобов`язань з ПДВ за березень 2019 року на суму 833,33 грн по господарській операції з сільськогосподарським виробничим кооперативом «Росія», колегія суддів зазначає наступне.
Позиція податкового органу з цього питання полягає у тому, що оскільки позивач склав на адресу СВК «Росія» та зареєстрував у Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 37 від 14.03.2019 на суму ПДВ 833,33 грн, то позивач зобов`язаний був включити таку суму до складу своїх податкових зобов`язань за березень 2019 року.
Позивач заперечував проти такого висновку з тих підстав, що фактично не відбулася господарська операція за такою податковою накладною, так як по ній не було ні оплати, ні поставки товарів (робіт чи послуг), а тому така податкова накладна виписана та зареєстрована помилково.
Відповідно до пункту 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів.
Оскільки ні в акті перевірки, ні в ході судового розгляду даного спору контролюючим органом не доведено, що за вищевказаною податковою накладною мала місце або оплата позивачу коштів від СВК «Росія», або ж поставка товарів (робіт/послуг), колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність у позивача визначених у пункті 187.1 статті 187 ПК України підстав для включення до складу своїх податкових зобов`язань ПДВ на суму 833,33 грн за податковою накладною № 37 від 14.03.2019.

Щодо висновків акта перевірки про заниження позивачем податкових зобов`язань з ПДВ по операціям із ТОВ «ОЛТЕКС-ОД» за грудень 2019 року на суму 1  422 543,00 грн, за листопад 2018 року та січень 2019 року на суму 3  454 831,21 грн, колегія суддів зазначає наступне.
Як установлено судами попередніх інстанцій, на підставі договору № 633 КФО від 15.09.2017 позивач передав ТОВ «ОЛТЕКС-ОД» на фрахтування флоту всього 32 ліхтера для використання під накопичення зернових та інших навалочних вантажів, їх перевезення, тощо.
Відповідно до умов цього договору, період використання складає 30 місяців у 2017-2020 роках від дати акта приймання-передачі.
Згідно з пунктом 2.6 зазначеного договору затрати на ремонт ліхтерів розглядаються як інвестиції ТОВ «ОЛТЕКС-ОД» та оформлюються окремою додатковою угодою по кожному ліхтеру із зазначенням фактичної вартості ремонту з наданням ремонтних відомостей, робіт, які мають бути оплачені. Вартість ремонту одного ліхтера не повинна перевищувати 25 000 доларів США. Пунктом 4 договору передбачено, що ставка фрахту за використання ліхтерів складає 50 доларів США + ПДВ за один ліхтер на добу. При цьому, ТОВ «ОЛТЕКС-ОД» виставляє судновласнику рахунки на вартість ремонту ліхтерів з наданням підтверджуючих документів.
Позивач долучив до справи акти приймання-передачі ліхтерів на адресу ТОВ «ОЛТЕКС-ОД», акти приймання-передачі безекіпажного судна, які містять дані щодо технічного стану ліхтерів, ремонтні відомості ліхтерів, класифікаційні свідоцтва на ліхтери, видані Регістром судноплавства України, оборотно-сальдові відомості по рахунку 36.1.1 по контрагенту ТОВ «ОЛТЕКС-ОД», рахунки, виставлені позивачем контрагенту на оплату за договором №633 КФО від 15.09.2017 з додатками розрахунками роботи ліхтерів, виписками з судового журналу, тощо, податкові накладні, виписані ТОВ «ОЛТЕКС-ОД» на адресу позивача протягом червня - грудня 2018 року на відшкодування витрат по ремонту ліхтерів, а також підписані сторонами договору акти наданих послуг з відшкодування витрат по ремонту ліхтерів.
Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, передані за договором № 633 КФО від 15.09.2017 ліхтери як основні засоби були повністю амортизовані, потребували капітального ремонту та значних капіталовкладень для їх відновлення, а ТОВ «ОЛТЕКС-ОД» зобов`язалося відремонтувати їх з компенсацією позивачем вартості ремонту частково за рахунок фрахту. Під час виконання договору представники ТОВ «ОЛТЕКС-ОД» перестали виходити на зв`язок та виконувати свої договірні зобов`язання, а тому позивач звернувся до Господарського суду Одеської області з метою стягнення заборгованості, розірвання договору та повернення ліхтерів. Рішенням господарського суду Одеської області від 27.09.2019 у справі № 916/1605/19 вимоги позивача задоволені, однак рішення не виконане, а тому позивач уважає, що ліхтери були викрадені та звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.04.2019 зареєстроване кримінальне провадження №12019160150000919 щодо неповернення ТОВ «ОЛТЕКС-ОД» ліхтерів, які належать позивачу та були надані цьому підприємству за договором фрахту. З інформації Ізмаїльського районного відділу поліції ГУ НП в Одеській області від 24.09.2021 слідчі дії у кримінальному провадженні №12019160150000919 тривають.
За позицією контролюючого органу позивач повинен був нарахувати на підставі пункту 189.9 статті 189 ПК України податкові зобов`язання з ПДВ на суму 1  422 543,00 грн від балансової вартості переданих 32 ліхтерів та на суму 3  454 831,21 грн від суми, сплаченої позивачем на адресу ТОВ «ОЛТЕКС-ОД» компенсації ремонту цих ліхтерів, оскільки вказані ліхтери не повернуті позивачу, їх місцезнаходження невідомо і тому вони перестали використовуватися у господарській діяльності останнього.
За положеннями пункту 189.9 статті 189 ПК України у разі якщо основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються за самостійним рішенням платника податку, така ліквідація для цілей оподаткування розглядається як постачання таких основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації.
Норма цього пункту не поширюється на випадки, коли основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються у зв`язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення основних виробничих або невиробничих засобів, що підтверджується відповідно до законодавства або коли платник податку подає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням.
Судами попередніх інстанцій встановлено та не спростовано відповідачем, що передані за договором № 633 КФО від 15.09.2017 ліхтери вибули з володіння позивача внаслідок неправомірних дій ТОВ «ОЛТЕКС-ОД», тобто цей випадок підпадає під частину другу пункту 189.9 статті 189 ПК України.
Такі обставини мають належне документальне підтвердження, зокрема, звернення позивача до правоохоронних органів та порушення кримінального провадження, яке триває, рішення господарського суду щодо розірвання договору з ТОВ «ОЛТЕКС-ОД» та стягнення коштів та повернення ліхтерів, яке наразі не виконане. 
Висновок акта перевірки про необхідність нарахування позивачем податкових зобов`язань з ПДВ на суму 3  454 831,21 грн від суми сплаченої позивачем на адресу ТОВ «ОЛТЕКС-ОД» компенсації ремонту цих ліхтерів ґрунтується на положеннях підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України. Відповідно до цієї норми платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема, в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
Зі змісту акта перевірки вбачається, що вказана сума - 3  454 831,21 грн -  складається з двох сум, які раніше були включені позивачем до складу податкового кредиту за фактом відшкодування позивачем ТОВ «ОЛТЕКС-ОД» витрат по ремонту ліхтерів на підставі умов договору від 15.09.2017 № 633 КФО, а саме: 1  617 805,09 грн у листопаді 2018 року та 1  837 026,13 грн у січні 2019 року.
При цьому, не заперечуючи проти правомірності включення позивачем вказаних сум до податкового кредиту в листопаді 2018 року та у січні 2019 року, контролюючий орган в акті перевірки стверджує, що відповідно до підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України позивач зобов`язаний був у цих же самих податкових періодах включити ці ж суми ПДВ до своїх податкових зобов`язань, жодним чином не аргументуючи, які саме обставини дають підстави стверджувати про невикористання позивачем витрат на ремонт ліхтерів у господарській діяльності.
Разом із тим, згідно з абзацом 10 пункту 198.5 статті 198 ПК України, у разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Як вище зазначено, встановлені судами обставини вибуття із володіння позивача переданих ТОВ «ОЛТЕКС-ОД» за договором № 633 КФО від 15.09.2017 ліхтерів свідчать про те, що таке вибуття сталося внаслідок обставин непереборної сили, тобто внаслідок неправомірних дій ТОВ «ОЛТЕКС-ОД», що має належне документальне підтвердження, а тому такі обставини виключають необхідність нарахування податкових зобов`язань на підставі підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України.
Крім того, Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів того, що ГУ ДПС в Одеській області направляло вимогу позивачу про проведення інвентаризації товарів.
У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на правову позицію Верховного Суду у справі № 420/6598/20, стверджує, що позивач мав належним чином довести вибуття товарно-матеріальних цінностей, зокрема, проведенням інвентаризації товарно-матеріальних цінностей.
Проте у справі № 420/6598/20 податковий орган призначав інвентаризацію основних засобів та товарно-матеріальних цінностей, а висновок Суду про відсутність у позивача права на отримання суми бюджетного відшкодування зроблений на підставі того, що факт зберігання товарно-матеріальних цінностей у складських приміщеннях Товариства, а також факту надходження коштів на рахунки у зв`язку з ненаданням під час проведення перевірки всіх необхідних первинних документів. Тобто мали місце інші фактичні обставини. 
Відповідно до правового висновку, висловленого у пункті 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц:  висновки суду, у тому числі касаційної інстанції, формуються виходячи із конкретних обставин справи. Тобто, на відміну від повноважень законодавчої гілки влади, до повноважень суду не належить формулювання абстрактних правил поведінки для життєвих ситуацій, які підпадають під дію певних норм права. При цьому під судовим рішенням в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, у яких є аналогічними предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
З огляду на вищезазначене, судове рішення, на яке посилається ГУ ДПС в Одеській області, ухвалене за інших фактичних обставин справи, установлених судами, тому посилання на те, що рішення судів ухвалено без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, - є безпідставним.

Щодо висновку акта перевірки про відсутність у позивача права на отримання бюджетного відшкодування в сумі 95 000 грн, сплачених і включених до податкового кредиту на підставі договору від 05.09.2016 № 107/16-314VК із ТОВ «БЕЙКЕР ТІЛЛІ УКРАЇНА» про надання аудиторських послуг, колегія зазначає наступне.
Відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 04.08.2015 № 300 з метою забезпечення ефективності управління об`єктами державної власності, незалежної оцінки діяльності підприємств і майна, достовірності бухгалтерської звітності наказано керівникам державних підприємств, що належать до сфери управління Міністерства інфраструктури України, забезпечити проведення аудиту, консалтингу та оцінки майна з включенням відповідних витрат до фінансових планів підприємств на відповідний календарний період.
Згідно з окремим дорученням Першого заступника Міністра інфраструктури України від 12.08.2015 доручено, зокрема й позивачу, вжити заходів щодо ефективного відбору аудиторської фірми.
Відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 01.12.2015 № 504 ПрАТ «УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО» наказано забезпечити організацію та проведення відбору аудитора для проведення аудиту фінансової звітності товариства.
Позивачем проведено конкурс з відбору компанії аудитора та обрано ТОВ «БЕЙКЕР ТІЛЛІ УКРАЇНА», що погоджено з Міністерством інфраструктури України, про що свідчать відповідні листи позивача на адресу Міністерства та їх погодження.
Між позивачем та ТОВ «БЕЙКЕР ТІЛЛІ УКРАЇНА» 05.09.2016 укладений договір № 107/16-314VК про надання аудиторських послуг, за умовами якого ТОВ «БЕЙКЕР ТІЛЛІ УКРАЇНА» має провести аудит консолідованої фінансової звітності замовника та його дочірніх підприємств.
До матеріалів справи долучений звіт незалежного аудитора, який виготовлений ТОВ «БЕЙКЕР ТІЛЛІ УКРАЇНА», а також податкова накладна від 20.04.2017 №30, складена на користь позивача та належним чином зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних. Передача аудиту здійснена 14.06.2017 за актом виконаних робіт (наданих послуг) № 161.
Колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що оскільки аудит проведений ТОВ «БЕЙКЕР ТІЛЛІ УКРАЇНА» на виконання вимог Міністерства інфраструктури України та з метою контролю за роботою дочірніх підприємств, правильністю та своєчасністю відображення господарських операцій у звітності, що має прямий вплив на фінансовий результат позивача, і витрати позивача на проведення такого аудиту були внесені до фінансового плану підприємства на 2016 рік та затверджені Міністерством, то висновок контролюючого органу про невикористання таких послуг у господарській діяльності позивача є необґрунтованим.
Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, враховуючи норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу ГУ ДПС в Одеській області слід залишити без задоволення.
Згідно з частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд 
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                          І. В. Дашутін

Судді                              О.О. Шишов

                              М. М. Яковенко