КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 752/12045/17                                                 Головуючий 1 інстанція - Чередніченко Н.П.
Провадження №22-ц/824/1891 /2023                                       Доповідач 2 інстанція - Суханова  Є.М.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
08 лютого 2023  року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
            головуючого судді:                 Суханової Є.М.,
            суддів:                                       Сушко Л.П., Сліпченка О.І.,
            за участю секретаря:              Лободи Д.О.
 
 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою   ОСОБА_1 в особі представника адвоката КругленкаМиколи Сергійовича на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Київської міської ради, третя особа: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання права власності в порядку спадкування та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину,-
 
                                                ВСТАНОВИЛА:
           Учервні 2017 року позивач ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_3 , звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва суду із позовом до відповідача ОСОБА_5 , третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, в якому просила суд визнати за позивачем право власності в порядку спадкування на квартиру  АДРЕСА_1 , та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 7-522 від 13 листопада 2015 року, що було видане Першою київською державною нотаріальною конторою  ОСОБА_5 .
         В обґрунтування позову зазначено, що 04.11.2011 року  ОСОБА_6 , склала на ім`я своєї онуки  ОСОБА_5 ,  заповіт, яким заповіла усе належне їй на момент смерті майно з чого б воно не складалось та де б воно не знаходилось. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла  ОСОБА_6 ,після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої увійшла квартира  АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.03.2005 р., виданого державною адміністрацією Голосіївського району м. Києва. У вказаній квартирі разом із спадкодавцем з січня 2011 року та на момент відкриття спадщини проживала і по теперішній час проживає позивач, яка є рідною сестрою померлої. Позивач вказує, що відповідач після 17.01.2012 року (з дня відкриття спадщини) і протягом наступних шести місяців не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Постановою Першої Київської державної нотаріальної контори від 23.08.2012 року відповідачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.11.2011 р., у зв`язку з пропуском нею строку для прийняття спадщини. Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.06.2015 року було задоволено позов ОСОБА_5 , та було визначено їй додатковий тримісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті   ОСОБА_6 . Після набрання заочним рішенням законної сили, 13.11.2015 року Першою Київською державною нотаріальною конторою відповідачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану квартиру. Однак, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21.02.2017 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 23.01.2019 року, скасовано заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12.06.2015 року, та в задоволенні позову  ОСОБА_5 , про визначення додаткового строку для прийняття спадщини було відмовлено. Позивач вказує, що у спірній квартирі спадкодавець  ОСОБА_6 ,проживала і була зареєстрована із 24.06.1960 року і до моменту її смерті. Разом із спадкодавцем, у вказаній квартирі з січня 2011 року і до дня смерті спадкодавця, включаючи день відкриття спадщини, проживала позивач, яка проживає у спірній квартирі і по теперішній час. Таким чином, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 1268 ЦК України, шляхом вчинення фактичних дій (вступу в управління та володіння спадковим майном - спірною квартирою) позивач прийняла спадщину після смерті своєї сестри  ОСОБА_6 , як спадкоємець другої черги за законом. Прийнявши у встановленому законом порядку спадщину, позивач з часу її відкриття набула речові права на успадковану квартиру - право володіння та право користування нею, і, відповідно, право на захист цих прав. Позивач зазначає, що звернулася до Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру, яка увійшла до складу спадщини після смерті  ОСОБА_6 ,однак, Першою Київською державною нотаріальною конторою було надіслано лист № 9567/02-14, в якому було повідомлено про те, що вона не є спадкодавцем на майно після померлої ОСОБА_6 , оскільки все своє майно померла заповіла іншій особі - відповідачу. Посилаючись на викладене, а також з огляду на те, що судове рішення, яким було визначено відповідачу додатковий строк для прийняття спадщини, було скасовано, а позивач фактично прийняла спадщину та є спадкоємцем другої черги, а відтак наявні підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 7-522 від 13 листопада 2015 року, що було видане Першою Київською державною нотаріальною конторою Дамашек Ю., а також визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на спірну квартиру.
        Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03  серпня 2022 року позов ОСОБА_1 , до ОСОБА_5 , Київської міської ради, третя особа: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання права власності в порядку спадкування та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину - задоволено частково.
        Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 13 листопада 2015 року Першою Київською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_5 . 
        В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
        Не погодившись з рішенням суду    ОСОБА_9 ою в особі представника адвоката Кругленка Миколи Сергійовича подано апеляційну скаргу. Вважає, що рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03.08.2022 року є незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню в частині відмови ОСОБА_1 у визнанні права власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1 . Апелянт зазначає, що саме по собі право відповідачки ОСОБА_5 , яка у встановленому законом порядку не прийняла спадщину, на її звернення з будь-яким поовом, не впливає на право ОСОБА_1 , щодо спадкування нею на підставі я. 2 ст. 1223 ЦК України, і не може обмежувати зазначених прав, оскільки втрачене відповідачкою право на спадкування може бути відновлено не у зв`язку з наявністю у неї права на звернення до суду з новим позовом, а у разі ухвалення судом рішення на користь відповідачки.
         Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
 У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
         Судом встановлено, що 04.11.2011 року ОСОБА_6 , склала заповіт, яким заповіла своїй онучці - відповідачу  ОСОБА_5  все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого воно б не складалось.
         ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.
          З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 є онукою померлої ОСОБА_6 , та про смерть останньої дізналась після спливу шестимісячного строку на прийняття спадщини, оскільки, проживала за межами України та не знала про існування заповіту.
         Після смерті ОСОБА_6 , відкрилася спадщина, до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.03.2005 р., виданого державною адміністрацією Голосіївського району м. Києва
         Постановою Першої Київської державної нотаріальної контори від 23.08.2012 року відповідачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.11.2011 р, у зв`язку із пропуском строку для прийняття спадщини.
        Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.06.2015 року, було задоволено позов ОСОБА_5 , та визначено їй додатковий тримісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 ,  яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
         13.11.2015 року Першою Київською державною нотаріальною конторою  ОСОБА_5  було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на зазначену квартиру.
         Однак, рішенням Апеляційною суду м. Києва від 21.02.2017 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 23.01.2019 року, скасовано заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12.06.2015 року, та в задоволенні позову  ОСОБА_5 ,про визначення додаткового строку для прийняття спадщини було відмовлено.
        З мотивувальної частини рішення суду апеляційної інстанції вбачається, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, а залучення належного відповідача на стадії апеляційного розгляду не передбачено чинним процесуальним законом.
        Крім того, з мотивувальної частини постанови суду касаційної інстанції вбачається, що Верховним Судом було взято до уваги те, що ОСОБА_5 , не позбавлена можливості захистити свої права шляхом пред`явлення позову до належних відповідачів.
       Згідно зі ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
        Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
        Як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.
       Апеляційний суд вважає, що за встановлених обставин, відсутні підстави для визнання недійсним виданого відповідачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки, заповіт не оспорено у встановленому законом порядку.
        Поруч із цим, варто вказати на те, що відповідачу було відмовлено в задоволенні позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини з огляду на те, що позов було пред`явлено до неналежного відповідача.
         Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, та у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку прийняття спадщини потрібно врахувати свободу заповіту, як фундаментальний принцип спадкового права.
        З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець, скориставшись своїм законним правом, заповіла все належне їй майно своїй онучці  ОСОБА_5 , і цей заповіт на час розгляду даного спору є чинним, та у встановленому законом порядку недійсним не визнавався.
        Позивач зверталася до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру, яка увійшла до складу спадщини після смерті ОСОБА_6 , однак, 22.11.2012 року Перша Київська державна нотаріальна контора надіслала їй лист № 9567/02-14, в якому було повідомлено про те, що вона не є спадкодавцем на майно після померлої ОСОБА_6 , оскільки, все своє майно померла заповіла на іншу особу - відповідача ОСОБА_5 .
        З огляду на відмову у праві на спадкування, у червні 2017 року позивач, яка є рідною сестрою ОСОБА_6 , яка померла  ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася до суду із даним позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом.
       Як на правову підставу своїх позовних вимог, позивач посилається на ч. 1 ст. 1223 ЦК України, відповідно до якої право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від прийняття спадщини спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 ЦК України (ч. 2 ст. 1223 ЦК України), зокрема спадкоємці за законом другої черги.
Згідно із ч. 1 ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід, як з боку батька, так і з боку матері.
       Встановлено, що позивач є рідною сестрою померлої  ОСОБА_6 , що підтверджується наявними у справі доказами.
       Крім того, позивач посилається на ч. 3 ст. 1268 ЦК України, відповідно до якої спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.
       З матеріалів справи вбачається, що у спірній квартирі спадкодавець ОСОБА_6 , проживала і була зареєстрована з 24.06.1960 року і до її смерті, що підтверджується довідкою КП "ЖЕО-103 Голосіївського району" від 01.08.2012 р. № 1471.
       Позивач вказує, що у вказаній квартирі із січня 2011 року і до дня смерті спадкодавця, включаючи день відкриття спадщини, вона також проживала і проживає по теперішній час.
       Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що, наявні у справі докази, надані на підтвердження вказаних обставин є суперечливими та не доводять факт прийняття спадщини позивачем після смерті спадкодавця.
      Крім того, судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02.08.2016 року у справі № 752/1066/16-ц, позов ОСОБА_11 , до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_5 про витребування майна із чужого незаконного володіння було задоволено повністю. Витребувано від  ОСОБА_1 ,  шляхом її виселення, квартиру  АДРЕСА_1 . 
        Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26.10.2016 року, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02.06.2016 року було скасовано в частині задоволення позову повністю та в частині позовної вимоги про виселення ОСОБА_1 , з квартири АДРЕСА_1 , та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_11 , до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_5 про витребування майна із чужого незаконного володіння шляхом виселення було задоволено частково.
        Відмовлено  ОСОБА_12 ,в задоволенні позову до ОСОБА_1 , третя особа:  ОСОБА_5  про виселення  ОСОБА_1 ,із вказаної квартири.
        Рішення суду в частині витребування у ОСОБА_1 , на користь  ОСОБА_12 ,квартири  АДРЕСА_1  та стягнення судового збору було залишено без змін.
        Апеляційной суд вважає, що апелянтом не доведено ні в суді першої, а також апеляційної інстанцій, що в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 1268 ЦК України, шляхом вчинення фактичних дій (вступу в управління та володіння спадковим майном - спірною квартирою) позивач прийняла спадщину після смерті своєї сестри ОСОБА_6 ,  як спадкоємець 2 черги за законом.
        Саме по собі фактичне проживання разом зі спадкодавцем, не свідчить про вчинення спадкоємцем дій, які б беззаперечно підтверджували факт управління та володіння спадковим майном після смерті спадкодавця, та наявність підстав, які б вказували на фактичне прийняття спадщини в даному випадку спадкоємцем другої черги.
        Наведені апелянтом доводи в апеляційній скарзі не спростовують  висновків суду першої інстанції.
        Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право ) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
       За змістом статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,
 
ПОСТАНОВИВ:
        
   Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Кругленко Миколи Сергійовича задовольнити частково.
   Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 серпня 2022 року в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане 13 листопада 2015 року Першою Київською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_5 та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
   В іншій частині рішення суду залишити без змін.
   Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом  тридцяти днів до суду касаційної інстанції.
            Повний текст постанови виготовлено 09 лютого 2023  року
            
  Головуючий:                                                                Є.М. Суханова
 
                    Судді:                                                      Л.П. Сушко 
                                                                                     О.І. Сліпченко