СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року                                м. Харків               Справа № 917/762/22  

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Бородіна Л.І., суддя Плахов О.В., 
за участю секретаря судового засідання: Соляник Н.В.,
за участю представників сторін:
від позивача (апелянта): Остапенко О.П. (поза межами суду), ордер серія ВІ №1120218;
від відповідача: Панченко О.О. (поза межами суду), ордер серія ВІ №1113450;
розглянувши апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл", м. Полтава  (вх. №1279 П/2),
на рішення Господарського суду Полтавської області від 26.10.2022 у справі №917/762/22 (суддя Сірош Д.М.),
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл", м.Полтава,
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест", м.Полтава,
про визнання відсутнім права та зобов`язання внести зміни до договору,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" (надалі – ТОВ "Сервіс Ойл") звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест" (надалі – ТОВ "Бест"), в якому просить:
- визнати відсутність права у ТОВ "Бест" вимагати від ТОВ "Сервіс Ойл" виконання грошових зобов`язань за договором №10-ПН поставки (купівлі-продажу) нафтопродуктів від 01.01.2018 шляхом перерахування ТОВ "Сервіс Ойл" грошових коштів зі свого рахунку, відкритого в банківській установі на рахунок ТОВ "Бест", відкритий в банківській установі, як негайно, так і з встановленням ТОВ "Бест" будь-яких строків для перерахування грошових коштів, які не узгоджуються із постановою Правління Національного банку України від 24.02.2022 №18 "Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану";
- визнати відсутність права у ТОВ "Бест" на застосування положень пункту 5.5 договору № 10-ПН поставки (купівлі-продажу) нафтопродуктів від 01.01.2018 про зміну в односторонньому порядку ціни Товару, що переданий ТОВ "Сервіс Ойл";
- зобов`язати ТОВ "Бест" внести зміни до договору №10-ПН поставки (купівлі-продажу) нафтопродуктів від 01.01.2018 про відстрочення виконання сторонами грошових зобов`язань за цим договором до моменту припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".
Позовні вимоги обґрунтовані з посиланням на те, що між сторонами спору існують договірні правовідносини, які виникли на підставі договору №10-ПН поставки (купівлі-продажу) нафтопродуктів від 01.01.2018, при цьому, як вказує позивач, 03.06.2022 ним було отримано від відповідача претензію про погашення існуючої заборгованості за договором у розмірі 19304546,29грн та із роз`ясненням про те, що у випадку непогашення боргу протягом 7 (семи) календарних днів відповідач в односторонньому порядку на підставі пункту 5.5. договору проведе зміну ціни договору на товар, що переданий позивачу, але не оплачений останнім.
Позивач зазначає, що засновником та єдиним учасником ТОВ "Сервіс Ойл" є ВАТ "Пуховичінафтопродукт", яке зареєстроване у Республіці Білорусь.
Після запровадження воєнного стану в Україні (з 24.02.2022) органами влади України відповідно до Закону України "Про санкції" застосовуються спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи до юридичних осіб, кінцевими бенефіціарними власниками яких є резиденти Республіки Білорусь. 
Разом з цим, обставинами, які впливають з початку березня 2022 року на виконання позивачем грошового зобов`язання за договором є обмеження, запроваджені актом державного органу - Національного банку України, а саме Постановою НБУ №18 від 24.02.2022 (із змінами та доповненнями від 04.03.2022), якою зупинено здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій за рахунками юридичних осіб (крім банків), кінцевими бенефіціарними власниками яких є резиденти Російської Федерації/Республіки Білорусь.
З посиланням на наведені обставини, а також на умови укладеного між сторонами договору №10-ПН від 01.01.2018, якими передбачено перенесення терміну виконання зобов`язань на період, протягом якого діяли обставини, які унеможливили виконання зобов`язань на умовах, визначених у договорі; до таких обставин сторони віднесли втручання зі сторони влади, в тому числі видання актів державними органами (розділ 7 договору (форс-мажор)), позивач вважає, що починаючи з 04.03.2022 та до цього часу обов`язок з виконання грошового зобов`язання за договором, шляхом перерахування грошових коштів зі свого рахунку на рахунок відповідача, відкритий в банківській установі, відтерміновано до моменту настання певної події, яка матиме юридичне значення, і відповідно, у відповідача як на цей час, так і надалі, відсутнє право вимагати від позивача перерахувати грошові кошти зі свого рахунку, відкритого в банківській установі, на рахунок відповідача, відкритий в банківській установі, як негайного, так і з встановленням відповідачем будь-яких строків, які не узгоджуються із Постановою НБУ №18 від 24.02.2022, та відсутнє право для застосування положень пункту 5.5 договору щодо зміни в односторонньому порядку ціни Товару, що переданий позивачеві.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 26.10.2022 у справі №917/762/22 у  позові відмовлено повністю.
Приймаючи вказане рішення, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про те, що Постанова Правління Національного банку України від 24.02.2022 № 18 "Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану", на яку посилається позивач, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) своїх зобов`язань за договором №10-ПН поставки (купівлі-продажу) нафтопродуктів від 01.01.2018. Крім того, за висновком суду, зі змісту Постанови НБУ від 24.02.2022 №18 не вбачається заборони суб`єктам господарювання виконувати грошові зобов`язання за договорами. 
З урахуванням наведеного місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивачем не наведено обґрунтованих доводів та не надано належних доказів на підтвердження порушення відповідачем умов договору №10-Н поставки (купівлі-продажу) нафтопродуктів від 01.01.2018, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
Не погодившись з ухваленим рішенням, ТОВ "Сервіс Ойл" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 26.10.2022 у справі № 917/762/22 та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на те, що оскаржуване рішення місцевого суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт, зокрема вказує на наступне:
- постановою НБУ від 24.02.2022 №18 (зі змінами та доповненнями від 04.03.2022) зупинено здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій за рахунками юридичних осіб (крім банків), кінцевими бенефіціарними власниками яких є резиденти Російської Федерації/Республіки Білорусь; 
- у зв`язку із запровадженням воєнного стану в Україні та введенням пов`язаних з таким станом обмежень, починаючи з 04.03.2022 та по цей час ТОВ "Сервіс Ойл" об`єктивно позбавлено легітимної можливості виконувати грошові зобов`язання перед ТОВ "Бест" за договором №10-Н поставки (купівлі-продажу) нафтопродуктів від 01.01.2018, шляхом перерахування грошових коштів зі свого рахунку на рахунок відповідача, відкритий в банківській установі України внаслідок дії Постанови НБУ № 18 від 24.02.2022
- враховуючи зазначені обставини та запровадження в Україні воєнного стану, що фактично унеможливило здійснення будь-яких валютних операцій з юридичними особами Республіки Білорусь, видаткових операцій за рахунками юридичних осіб, кінцевими бенефіціарними власниками яких є резиденти Республіки Білорусь, на думку апелянта, місцевий господарський суд не надав належної правової оцінки доводам та доказам позивача, які свідчать про відсутність у ТОВ "Сервіс Ойл" можливості виконання грошових зобов`язань перед ТОВ "Бест", оскільки обслуговуючі банки не виконують платіжні доручення позивача керуючись Постановою НБУ №18 від 24.02.2022.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2022 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Бородіна Л.І., суддя Плахов О.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.12.2022 поновлено ТОВ "Сервіс Ойл" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Полтавської області від 26.10.2022 у справі №917/762/22; відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою; встановлено сторонам строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено розгляд справи на 12.01.2023 о 13:45 год.
22.12.2022 на адресу апеляційного суду від ТОВ "Бест" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги, просить залишити оскаржуване рішення місцевого суду без змін. Узагальнена суть заперечень відповідача зводиться до наступного:
-  зі змісту Постанови НБУ №18 від 24.02.2022 не випливає заборони суб`єктам господарювання виконувати грошові зобов`язання за договорами;
- позовна вимога про визнання відсутнім права у ТОВ "Бест" на застосування положень пункту 5.5 договору №10-Н від 01.01.2018 про зміну в односторонньому порядку ціни Товару, що був переданий ТОВ "Сервіс Ойл", фактично є констатацією обставин наявності права на зміну ціни в односторонньому порядку, а не зміною правовідношення в судовому порядку в розумінні ст. 16 ЦК України;
-  вимоги позивача про зобов`язання ТОВ "Бест" внести зміни до договору №10-ПН від 01.01.2018 щодо відстрочення виконання сторонами грошових зобов`язань за цим договором до моменту припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України №64/2022 "Про введення воєнного стану в України" не можуть бути задоволені, оскільки відсутні передбачені ст. 651 ЦК України підстави для внесення змін до договору в судовому порядку.
Ухвалами Східного апеляційного господарського суду від 21.12.2022 та від 12.01.2023 задоволено заяви представників позивача та відповідача про участь у судовому засіданні, призначеному на 12.01.2023 о 13:45 год. по справі №917/762/22 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. 
Судове засідання 12.01.2023 Східним апеляційним господарським судом  проведено в режимі відеоконференції за участю представників позивача (апелянта) та відповідача. 
Представник позивача (апелянта) підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. 
Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. 
Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 269 ГПК України, заслухавши пояснення присутніх представників позивача (апелянта) та відповідача, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як встановлено господарським судом першої інстанції та не оспорюється сторонами, 01.01.2018 між ТОВ "Бест", як постачальником, та ТОВ "Сервіс Ойл", як покупцем, укладено договір №10-ПН поставки (купівлі-продажу) нафтопродуктів.
03.06.2022 ТОВ "Сервіс Ойл" отримало від ТОВ "Бест" претензію від 01.06.2022 (вих. № 01/06-01) про сплату заборгованості за договором №10-ПН поставки (купівлі-продажу) нафтопродуктів від 01.01.2018. 
Зі змісту претензії вбачається, що постачальник на виконання пункту 9.3 договору №10-ПН поставки (купівлі-продажу) нафтопродуктів та вимог ст. 222 Господарського кодексу України звернувся до покупця у зв`язку з невиконанням умов договору поставки в частині проведення оплати за отриманий товар. 
У вказаній претензії також зазначено, що станом на 01.01.2022 у покупця існує заборгованість в сумі 18959301,17грн (копія акту звірки в матеріалах справи), після 01.01.2022 ТОВ "Бест" поставило ТОВ "Сервіс Ойл" товар на суму 34768148,20грн, за цей період проведено оплату за отриманий товар в сумі 31984205,17грн та здійснено повернення товару, отриманого з 23.02.2022 на суму 2518468,98грн. 
Станом на 19.05.2022 заборгованість за отриманий товар становила 19304546,29грн.
Після 24.02.2022 (початок військової агресії РФ проти України та дата введення військового стану) отримано товару 25.02.2022 на суму 622908,71грн та 28.02.2022 на суму 1048688,62грн, який було повернуто.
Отже, заборгованість у розмірі 19304546,29грн виникла за товар, отриманий ще до 24.02.2022. 
У претензії відповідач вимагав від позивача сплатити заборгованість в сумі 19304546,29грн протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання.
Також, у претензії ТОВ "Бест" повідомило ТОВ "Сервіс Ойл", що у відповідності до п. 5.5. договору проведе в односторонньому порядку зміну ціни договору на товар, що переданий позивачеві, але ним не оплачений.
Позивач вважає зазначені вимоги щодо здійснення оплати протягом 7 (семи) днів з дати отримання претензії товару, переданого позивачеві, та щодо зміни в односторонньому порядку умов договору безпідставними та такими, що порушують його права.
Судом також з`ясовано, що предметом договору №10-ПН поставки (купівлі - продажу) нафтопродуктів від 01.01.2018 є зобов`язання відповідача передавати у власність позивача нафтопродукти, оливи, мастила (товар) та зобов`язання позивача приймати та оплачувати товар на умовах, викладених у договорі, найменування, кількість та ціна яких вказується в накладних документах на товар.
У розділі 5 договору визначені умови проведення розрахунків між сторонами.
Зокрема, позивач зобов`язався оплачувати повну вартість поставленої партії Товару, з відстрочкою не більше 3-х робочих днів з дати поставки товару (п. 5.2. договору). 
Сторони в договорі погодили, що строки та порядок оплати товару за домовленістю сторін можуть бути переглянуті (п. 5.2.1 договору), датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів банківською установою на банківський рахунок відповідача (п. 5.4 договору).
За умовами п. 5.5 договору встановлено, що у разі зміни законодавства, кон`юнктури ринку та інших обставинах, що впливають на вартість товару, відповідач має право в односторонньому порядку змінити ціну товару, що переданий позивачеві, але позивачем не оплачений.
Відповідно до п. 7.1 договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором, якщо це виявилося наслідком дії обставин непереборної сили (повінь, землетрус, інші стихійні лиха, війна і військові дії, блокада, дії урядів). Строк виконання зобов`язань відкладається відповідно на час, впродовж якого будуть діяти такі обставини. Дія непереборної сили повинна бути підтверджена довідкою Торгово-промислової палати України (її регіональним відділенням). Сторона, для якої створилася неможливість виконання зобов`язань за цим договором, повинна негайно (але не пізніше 5 (п`яти) днів після настання дії обставин, вказаних в п. 6.1.) сповістити іншу Сторону про виникнення, характер і можливий строк дії таких обставин. Результатом виникнення форс - мажорних обставин є продовження терміну виконання цього договору на період їх дії, якщо Сторони не вирішили інакше. Якщо форс - мажорні обставини тривають більше ніж три місяці, кожна Сторона має право відмовитися від даного договору, шляхом письмового повідомлення направленого іншій Стороні. Неповідомлення про настання чи припинення дії обставин непереборної сили та ненадання документів, що засвідчують обставини непереборної сили, виданих Торгово-промисловою палатою України, позбавляє Сторону права посилатися на обставини непереборної сили як на підставу звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) своїх обов`язків за договором.
Також, сторони в п. 7.1 договору погодили, що термін виконання зобов`язань за договором переноситься на період, протягом якого діяли обставини, які унеможливили виконання зобов`язань на умовах, визначених договором. До таких обставин сторони віднесли втручання зі сторони влади, в тому числі видання актів державними органами.
Судом першої інстанції встановлено, що засновником та єдиним учасником позивача - ТОВ "Сервіс Ойл" є ВАТ "Пуховичінафтопродукт", яке зареєстроване за адресою: Республіка Білорусь, Мінська область, Пуховицький район, м. Мар`їна Горка, вул. Октябрська, 62.
Після запровадження воєнного стану в України (24.02.2022) органами влади України відповідно до Закону України "Про санкції" застосовуються спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (надалі за текстом - санкції) до юридичних осіб, кінцевими бенефіціарними власниками яких є резиденти Республіки Білорусь.
04.03.2022 постановою Правління Національного банку України від 04.03.2022 №36 внесено зміни до постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 №18 "Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану" (надалі - Постанова НБУ № 18), а саме: пунктом 15 постанови Правління Національного банку України "Про роботу банківської системи в період воєнного стану" №18 від 24.02.2022 зупинено здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій за рахунками резидентів Російської Федерації/Республіки Білорусь, за рахунками осіб, кінцевими бенефіціарними власниками яких є резиденти Російської Федерації/Республіки Білорусь, крім переказу коштів (за виключенням коштів у російських рублях та білоруських рублях) з таких рахунків на спеціальний рахунок Національного банку України для збору коштів на підтримку Збройних Сил України та/або на рахунки Кабінету Міністрів України, міністерств та інших державних органів України.
Пунктом 6 постанови Правління Національного банку України №44 від 08.03.2022 "Про внесення змін до постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 № 18", пункт 15 викладено в наступній редакції: "Зупинити здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій за рахунками резидентів Російської Федерації/Республіки Білорусь, за рахунками юридичних осіб (крім банків), кінцевими бенефіціарними власниками яких є резиденти Російської Федерації/Республіки Білорусь, за винятком здійснення на території України:1) переказу коштів з таких рахунків на спеціальний рахунок Національного банку України для збору коштів на підтримку Збройних Сил України та/або на рахунки Кабінету Міністрів України, міністерств та інших державних органів України; 2) соціальних виплат, виплат заробітної плати, оплати комунальних послуг, сплати податків, зборів та інших обов`язкових платежів".
Разом з цим, за приписами п. 2 Постанови НБУ № 18 банки продовжують роботу з урахуванням обмежень, визначених цією постановою. Банкам забороняється проводити операції, що порушують, визначені цією постановою обмеження, сприяють або можуть сприяти їх уникненню. 
Постанова НБУ №18 діє протягом дії воєнного стану а інші нормативно - правові акти Національного банку України діють у частині, що не суперечать цій постанові.
Посилаючись на вищевикладені обставини, які, на думку позивача, впливають з початку березня 2022 року і по цей час на виконання ТОВ "Сервіс Ойл" грошового зобов`язання за договором, а саме на обмеження запроваджені Постановою НБУ № 18, а також на умови укладеного між сторонами договору, якими передбачено перенесення терміну виконання зобов`язань на період, протягом якого діяли обставини, які унеможливили виконання зобов`язань на умовах, визначених у договорі; до таких обставин сторони віднесли втручання зі сторони влади, в тому числі видання актів державними органами (п. 7.1. договору), ТОВ "Сервіс Ойл" звернулося до Господарського суду Полтавської області із вищевказаним позовом до ТОВ "Бест" про визнання у відповідача відсутнім права вимагати виконання позивачем зобов`язань за договором та зміни в односторонньому порядку ціни товару, а також про зобов`язання внести зміни до договору щодо відстрочення виконання сторонами грошових зобов`язань за цим договором до моменту припинення або скасування воєнного стану в Україні.
Як вже зазначалося, Господарський суд Полтавської області 26.10.2022 ухвалив оскаржуване рішення у справі №917/762/22, яким відмовив у задоволенні позову повністю з підстав, зазначених вище. 

Надаючи кваліфікацію спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції погоджується з правильністю правових висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову з огляду на таке.
Згідно із ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України, прав і законних інтересів юридичних осіб.
Статтею 16 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), положення якої кореспондуються з положеннями ст. 20 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України та ч. 2 ст. 20 ГК України одним зі способів захисту цивільного права є визнання наявності чи відсутності прав, якими можуть бути, зокрема визнання права власності чи інших речових прав на певне майно, визнання права авторства на твір науки, літератури, мистецтва чи таке інше, тобто ухваленням рішення про визнання чи відсутність права повинен вирішуватися спір по суті.
Частиною 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права й обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Офіційне тлумачення поняття інтересу, який підлягає захисту, надано в Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 №1-10/2004, яким визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.
При цьому особа, заявляючи позов та обираючи спосіб захисту, повинна дбати про те, щоб резолютивна частина рішення, в якій остаточно закріплюється висновок суду щодо вимог позивача, могла бути виконана в процесі виконавчого провадження у справі, адже у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, належить зважати і на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.
Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04. 2005 (заява №38722/02).
Як вже вказувалось, у даній справі ТОВ "Сервіс Ойл" заявлено позовні вимоги (1) про визнання відсутнім у ТОВ "Бест" права вимагати від позивача виконання грошових зобов`язань за договором №10-ПН поставки (купівлі-продажу) нафтопродуктів від 01.01.2018 (шляхом перерахування грошових коштів з одного банківського рахунку на інший) та (2) про визнання у відповідача відсутнім права застосовувати положень пункту 5.5 договору (щодо зміни в односторонньому порядку ціни товару, який був переданий позивачу, але не оплачений останнім). 
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про те, що заявлені позивачем вимоги у даній справі фактично спрямовані на констатацію обставин, а не на зміну правовідношення в судовому порядку в розумінні ст. 16 ЦК України.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що встановлення в судовому порядку лише наявності або відсутності у кредитора права вимоги до боржника фактично є встановленням факту, в той час як вимога щодо встановлення або спростування певного факту не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належить ухвалення рішень щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Господарські суди відкривають провадження у справах за позовами, в основі яких правова вимога - спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин.
В обґрунтування заявлених позовних вимог про визнання відсутнім у відповідача права вимоги до позивача та права застосування п. 5.5. договору, ТОВ "Сервіс Ойл" посилається на п. 7.1 договору, яким передбачено перенесення терміну виконання зобов`язань за договором на період, протягом якого діяли обставини, які унеможливили виконання зобов`язань на умовах, визначених договором. До таких обставин сторони віднесли втручання зі сторони влади, в тому числі видання актів державними органами.
Порушення своїх прав позивач обґрунтовує з посилання на те, що відповідач надіслав йому претензію від 01.06.2022  про погашення заборгованості за договором у розмірі 19304546,29грн та із роз`ясненням про те, що у випадку непогашення боргу протягом 7  календарних днів відповідач в односторонньому порядку на підставі пункту 5.5. договору проведе зміну ціни договору на товар, що переданий позивачу, але не оплачений останнім.
У свою чергу, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вказаних позовних вимог, оскільки сама лише претензія від 01.06.2022 не породжує для ТОВ "Сервіс Ойл" настання будь-яких юридичних наслідків, не впливає на його права та обов`язки, а також не є обов`язковою для виконання, а отже не порушує прав або законних інтересів позивача. Вказана претензія є пропозицією позивачу самостійно відшкодувати заборгованість за договором, оскільки в ній зазначено, що в разі не погашення заборгованості ТОВ "Бест" вимушене буде звернутись до суду з позовом з урахуванням досягнутих в договорі домовленостей щодо зміни ціни товару. Разом з тим, відхилення ТОВ "Сервіс Ойл" претензії не тягне за собою жодних негативних наслідків для цього підприємства.
При цьому, стосовно посилання позивача на відстрочення виконання зобов`язань в силу п. 7.1. договору, судова колегія зауважує, що обставини, пов`язані з встановленням наявності або відсутності права вимоги у відповідача до позивача, а також відсутності такого права у відповідача з підстав наявності обставин, які унеможливили виконання зобов`язань на умовах, визначених договором, та перенесення строку виконання зобов`язань (п. 7.1.) можуть бути досліджені та встановлені судом під час вирішення спору про стягнення з ТОВ "Сервіс Ойл" на користь ТОВ "Бест" заборгованості за договором №10-ПН поставки (купівлі-продажу) нафтопродуктів від 01.01.2018 та при дослідженні судом підстав такого стягнення.
З досліджених судом матеріалів справи судом не встановлено доказів звернення ТОВ "Бест" з позовом до ТОВ "Сервіс Ойл" про стягнення заборгованості за договором №10-ПН поставки (купівлі-продажу) нафтопродуктів від 01.01.2018
Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною 2 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Як свідчить зміст договору №10-ПН поставки (купівлі-продажу) нафтопродуктів від 01.01.2018, в ньому сторони погодили строки та порядок оплати товару, а також визначили можливість їх перегляду за домовленістю сторін (п. 5.3 договору). Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів банківською установою на банківський рахунок відповідача (п. 5.4 договору).
Пунктом 5.5 договору визначено, що у разі зміни законодавства, кон`юнктури ринку та інших обставинах, що впливають на вартість товару, відповідач має право в односторонньому порядку змінити ціну товару, що переданий позивачеві, але останнім не оплачений.
Водночас, матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів невизнання позивачем заборгованості за договором у розмірі 19304546,29грн, яка виникла за товар, отриманий ТОВ "Сервіс Ойл" ще до 24.02.2022, та яку (заборгованість) відповідач просив сплатити у письмовій претензії від 01.06.2022. Позивач також не заперечує самої можливості  застосування відповідачем п. 5.5.договору щодо односторонньої зміни ціну товару, а лише посилається на наявність підстав для відтермінування виконання зобов`язань.
Колегія суддів зазначає, що на момент звернення з позовом до суду права та інтереси, на захист яких поданий позов, вже мають бути порушені особою, до якої пред`явлений позов, тобто законодавець пов`язує факт звернення до суду з наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.
Проте, як встановлено судом, позивачем не доведено суду, в чому саме та з яких підстав його права та законні інтереси є порушеними з боку відповідача самими лише направленням претензії від 01.06.2022 про необхідність сплати заборгованості за договором №10-ПН поставки (купівлі-продажу) нафтопродуктів від 01.01.2018.
Враховуючи зміст заявлених позовних вимог про встановлення в судовому порядку факту відсутності у відповідача права вимоги до позивача та права на застосування п.5.5. договору, що не спрямовано на ефективний захист та поновлення прав позивача, які, як встановлено судом, самим лише направленням претензії відповідача про погашення боргу за договором порушеними вважатись не можуть, колегія суддів вважає, що це є самостійною підставою для відмови у задоволенні перших двох позовних вимог. 
Доводи позивача про те, що він не має можливості виконати свої зобов`язання у зв`язку з забороною на підставі постанови НБУ №18 від 24.02.2022 здійснювати банкам видаткові операції за рахунками юридичних осіб кінцевими бенефіціарними власниками яких є резиденти Республіки Білорусь, судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги, оскільки обмеження видаткових операцій, які введені Національним банком України, не є підставою звільнення позивача від обов`язку виконання договірного зобов`язання. 
За оцінкою апеляційного суду, такі обмеження НБУ також не є підставою для визнання в судовому порядку відсутнім у відповідача права вимагати у позивача погашення заборгованості за договором та застосовування п. 5.5. договору щодо зміни в односторонньому порядку ціни товару, зважаючи на те, що таке право передбачено як умовами договору, так положеннями цивільного законодавства. 
Із змісту доводів апеляційної скарги, які є аналогічними позовній заяві, не вбачається належного обґрунтування того, яким чином постанова НБУ від 24.02.2022 №18 "Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану" стосується прав права відповідача (кредитора) вимагати від позивача (боржника) виконання договірних зобов`язань та сплати суму боргу за поставлений товар. 
Судова колегія також враховує, що будь-які обмеження видаткових операцій, які введені НБУ не можуть бути підставою для звільнення суб`єкта господарювання від обов`язку виконати договірне зобов`язання.
Господарський суд першої інстанції обґрунтовано відмітив те, що зазначена постанова НБУ регулює інші правовідносини, зокрема між суб`єктами господарювання та банками, та не стосується правовідносин між сторонами у справі, які виникли на підставу договору №10-ПН поставки (купівлі-продажу) нафтопродуктів від 01.01.2018.
Водночас відповідач посилається на те, що не має можливості виконати свої зобов`язання за договором №10-ПН поставки (купівлі-продажу) нафтопродуктів від 01.01.2018 у зв`язку з форс-мажорними обставинами, а саме, введенням на території України воєнного стану і забороною правлінням НБУ здійснювати банкам видаткові операції за рахунками резидентів Республіки Білорусь, за рахунками юридичних осіб, кінцевими бенефіціарними власниками яких є резиденти Республіки Білорусь.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що у розділі 7 (форм-мажор) договору сторони погодили звільнення від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором, якщо це виявилося наслідком дії обставин непереборної сили (повінь, землетрус, інші стихійні лиха, війна і військові дії, блокада, дії урядів). Строк виконання зобов`язань відкладається відповідно на час, впродовж якого будуть діяти такі обставини.
Згідно п. 7.1 договору визначено, що термін виконання зобов`язань за договором переноситься на період, протягом якого діяли обставини, які унеможливили виконання зобов`язань на умовах, визначених договором. До таких обставин сторони віднесли втручання зі сторони влади, в тому числі видання актів державними органами.
Судова колегія зазначає, що обставини форс-мажору, за загальним правилом, звільняють сторони від відповідальності за порушення зобов`язання, тобто від нарахування штрафів/пені за неналежне виконання зобов`язань.
В той же час, договірні зобов`язання мають виконуватися належним чином, а одностороння відмова від зобов`язань не допускається. Наявність форс-мажору не може бути підставою для невиконання зобов`язання.
Частиною 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введено в Україні воєнний стан із 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався, і діє на даний час.
Торгово-промисловою палатою України оприлюднено лист №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, яким повідомлено, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили).
Це означає, що введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору. Але тільки у тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань.
Тобто, відповідач, посилаючись на форс-мажорні обставини, має довести зв`язок між невиконанням зобов`язань та воєнними діями в Україні.
Місцевий господарський суд обґрунтовано зазначив, що обставина введення на території України воєнного стану, враховуючи наявність універсального офіційного листа ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 про засвідчення форс - мажорних обставин, не є автоматичною підставою для звільнення особи від відповідальності за неналежне виконання умов договору. 
Необхідною умовою є наявність причинно-наслідкового зв`язку між неможливістю виконання договору та обставинами непереборної сили. 
Отже, стороною договору має бути підтверджено не лише факт настання таких обставин, а саме їх здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання
Разом з цим, судом з`ясовано, що відповідно до п. 15 постанови Правління Національного банку України "Про роботу банківської системи в період воєнного стану" №18 від 24.02.2022 зупинено здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій за рахунками резидентів держави, що здійснила збройну агресію проти України.
Пунктом 5 постанови Правління Національного банку України "Про внесення змін до постанови Правління Національного банку України №18 від 24.02.2022" від 04.03.2022 №36 пункт 15 викладено в такій редакції: "Зупинити здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій за рахунками резидентів Російської Федерації/Республіки Білорусь, за рахунками осіб, кінцевими бенефіціарними власниками яких є резиденти Російської Федерації/Республіки Білорусь, крім переказу коштів (за виключенням коштів у російських рублях та білоруських рублях) з таких рахунків на спеціальний рахунок Національного банку України для збору коштів на підтримку Збройних Сил України та/або на рахунки Кабінету Міністрів України, міністерств та інших державних органів України".
Пунктом 6 постанови Правління Національного банку України №44 від 08.03.2022 "Про внесення змін до постанови Правління Національного банку України №18 від 24.02.2022" від 04.03.2022 №36 пункт 15 викладено в такій редакції: "Зупинити здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій за рахунками резидентів Російської Федерації/Республіки Білорусь, за рахунками юридичних осіб (крім банків), кінцевими бенефіціарними власниками яких є резиденти Російської Федерації/Республіки Білорусь, за винятком здійснення на території України: 1) переказу коштів з таких рахунків на спеціальний рахунок Національного банку України для збору коштів на підтримку Збройних Сил України та/або на рахунки Кабінету Міністрів України, міністерств та інших державних органів України; 2) соціальних виплат, виплат заробітної плати, оплати комунальних послуг, сплати податків, зборів та інших обов`язкових платежів".
Як зазначає позивач, засновником ТОВ "Сервіс Ойл" є Відкрите акціонерне товариство "Пуховичінафтопродукт", розташоване за адресою: Білорусь, Мінська обл., Пуховицький район, м. Мар`їна Горка, вул. Октябрська, 62.
Однак колегією суддів згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, встановлено, що ТОВ "Сервіс Ойл" є резидентом України, а у графі "Інформація про кінцевого бенефіціарного власника (контролера) юридичної особи, у тому числі відомості про юридичних осіб, через яких здійснюється опосередкований вплив на юридичну особу" зазначено, що відсутні фізичні особи, які відповідають статусу кінцевого бенефіціарного власника.
Отже, позивачем не підтверджено, що саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань.
Щодо аргументів позивача про неможливість здійснення розрахунку з відповідачем у зв`язку з обмеженнями, введеними Постановою НБУ №18 від 24.02.2022, судова колегія зазначає про відсутність в матеріалах справи будь-якого документального підтвердження зазначених обставин. Зокрема, позивачем не долучено довідок, виписок або інших фінансових документів, з яких вбачається те, що банк відмовив ТОВ "Сервіс Ойл" у здійсненні грошової операції.
З урахуванням викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем не доведено неможливість здійснення розрахунку з відповідачем внаслідок прийняття постанови Національного банку України №18 від 24.02.2022.
Також, судова колегія зауважує, що у п. 7.1. сторони визначили необхідність сповіщення іншу сторону про виникнення, характер і можливий строк обставин непереборної сили, а у випадку неповідомлення про настання чи припинення дії обставин непереборної сили та ненадання документів, що засвідчують обставини непереборної сили, виданих ТПП України, сторона позбавляється права посилатися на обставини непереборної сили як на підставу звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) своїх обов`язків за договором.
Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі у розумінні ст.ст. 76 – 77 ГПК України докази ані на підтвердження того, що ТОВ "Сервіс Ойл" повідомляло ТОВ "Бест" про наявність будь-яких обставин, які перешкоджають можливості виконання зобов`язань за договором, ані доказів засвідчення ТПП України для ТОВ "Сервіс Ойл" форс-мажорної обставини (такої як неможливість проведення грошових операції з банківських рахунків), що об`єктивно унеможливила виконання цим товариством зобов`язань за договором.
Крім того, судом встановлено, що заборгованість позивача за договором в розмірі 19304546,29грн, виникла у позивача за поставлений товар ще до 24.02.2022,  а тому враховуючи умови п. 5.2. договору ТОВ "Сервіс Ойл" повинно було розрахуватись з ТОВ "Бест" ще до прийняття постанови НБУ №18 від 24.02.2022" та внесення до неї змін та доповнень від 04.03.2022, на які посилається позивач.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підставі для задоволення позову в частині позовних вимог про визнання відсутнім у ТОВ "Бест" права вимагати від позивача виконання грошових зобов`язань за договором  та про визнання у відповідача відсутнім права застосовувати п. 5.5 договору. 
При розгляді позовних вимог про зобов`язання відповідача внести зміни до договору №10-ПН поставки (купівлі-продажу) нафтопродуктів від 01.01.2018 про відстрочення виконання сторонами грошових зобов`язань за цим договором до моменту припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", суд апеляційної інстанції виходить з такого.
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.09.2020 у справі №916/1423/18 викладено правовий висновок стосовно того, що визначення позивачем предмета спору "про зобов`язання відповідача укласти договір у певній редакції" є письмовим волевиявленням позивача щодо вступу у зобов`язальні правовідносини шляхом укладення такого договору за рішенням суду про укладення договору відповідно до ст. 187 ГК України.
Отже, вимогу позивача про зобов`язання укласти договір у певній редакції у випадках, які допускають вирішення таких спорів судом, слід тлумачити як вимогу про визнання укладеним такого договору в судовому порядку у запропонованій позивачем редакції, що не суперечить способам захисту, визначеним п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, та відповідає способам захисту, визначеним ст. 20 ГК України (така правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 02.06.2021 у справі №910/6139/20).
Колегія суддів зазначає, що підстави для зміни або розірвання договору визначені ст. 651 ЦК України і за загальним правилом, викладеним в частині першій цієї статті, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін.
Про зміну або розірвання договору в порядку ч. 1 ст. 651 ЦК України сторони вправі домовитися в будь-який час на свій розсуд (крім випадків, обумовлених законодавчо).
Як вбачається з матеріалів справи, у п. 8.3 договору сторони визначили, що всі зміни і доповнення до договору оформляються в простій письмовій формі і вважаються діючими, якщо вони підписані уповноваженими представниками сторін і завірені печатками сторін та є невід`ємною частиною договору.
Як передбачено п. 9.3 договору досудове врегулювання спорів є обов`язковим. Спори з укладення, розірвання та виконання договору можуть бути передані на вирішення господарського суду лише за умови додержання порядку досудового врегулювання згідно з чинним законодавством.
Відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів досудового врегулювання спору та направлення позивачем пропозиції відповідачу щодо внесення змін до договору.
Колегія суддів зазначає, що законодавець передбачає випадки, коли розгляд питання про внесення змін до договору чи про його розірвання передається на вирішення суду за ініціативою однієї із сторін.
Так, ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Зміна умов договору (чи його розірвання) в судовому порядку з причин істотного порушення договору є правовим наслідком порушення зобов`язання іншою стороною договору у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 611 ЦК України, тобто, способом реагування та захисту права від порушення договору, яке вже відбулося.
В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач істотно порушив умови договору поставки №10-Н поставки (купівлі-продажу) нафтопродуктів від 01.01.2018.
При цьому іншими підставами для зміни або розірвання договору в судовому порядку (крім істотного його порушення) відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України є випадки, встановлені законом або договором, і настання таких випадків зумовлює право сторони ініціювати в судовому порядку питання зміни чи припинення відповідних договірних правовідносин.
Статтею 188 ГК України врегульовано порядок зміни розірвання господарських договорів, за яким сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (ч.ч. 2 - 4 ст. 188 ГК України).
Правила, передбачені ч.ч. 2 - 4 ст. 188 ГК України, є матеріально-правовими, а не процесуальними. Процедура, передбачена ними, не відноситься до випадків обов`язкового досудового врегулювання спору в розумінні ч. 3 ст. 124 Конституції України.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.02.2019 у справі №914/2649/19 викладено наступний правовий висновок: те, що сторона спору не скористалася процедурою його позасудового врегулювання в порядку ст. 188 ГК України не позбавляє її права реалізувати своє суб`єктивне право на зміну чи припинення договору та вирішити існуючий конфлікт у суді.
Колегія суддів зазначає, що на розгляд суду можуть передаватися вимоги про внесення змін до договору чи його розірвання не з будь-яких підстав, а у випадках, передбачених законом або договором.
За ч.ч. 1 та 2 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Таким чином, закон пов`язує можливість зміни умов договору не з безпосередньою наявністю істотної зміни обставин, а з одночасною наявністю чотирьох умов, визначених у ч. 2 ст. 652 ЦК України, що настають при такій істотній зміні обставин.
При цьому за приписами ч. 4 ст. 652 ЦК України зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.
Таким чином, за змістом наведених законодавчих положень, зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин у судовому порядку, виходячи з принципу свободи договору, є заходом, що застосовується за наявності підтвердження дійсної істотної зміни обставин, з яких виходили сторони, укладаючи цей правочин.
Істотна зміна обставин, у свою чергу, є оціночною категорією, яка полягає у зміні договірного зобов`язання таким чином, що його виконання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим, чим суттєво змінюється рівновага договірних відносин. Прицьому закон пов`язує можливість внесення змін до договору у судовому порядку не лише з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України.
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.12.2020 у справі № 910/11888/19.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач фактично вважає істотною зміною обставин обмеження, які запроваджені на період воєнного стану в Україні Постановою НБУ від 24.02.2022 № 18 (зі змінами від 04.03.2022) та неможливість виконання своїх зобов`язань за договором №10-ПН поставки (купівлі-продажу) нафтопродуктів від 01.01.2018.
Як вже вказувалось раніше, 24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан.
За приписами п. 20 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Національний банк України" Національний банк визначає особливості функціонування банківської системи України, діяльності небанківських фінансових установ та інших осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, регулювання та нагляд за діяльністю яких здійснює Національний банк, здійснення нагляду, в тому числі валютного, за такими особами у разі введення воєнного стану чи особливого періоду, здійснює мобілізаційну підготовку системи Національного банку. 
24.02.2022 Постановою НБУ №18 "Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану" встановлено роботу банків з урахуванням обмежень, визначених цієї Постановою. Пунктом 2 цієї Постанови встановлено заборону Банкам проводити операції, що порушують визначені цією постановою обмеження.
Аналізуючи доводи позивача, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині зміни строку виконання грошових зобов`язань за договором виходячи з такого.
Як встановлено судом, позивачем не було доведено неможливість здійснення розрахунку з відповідачем внаслідок прийняття постанови НБУ №18 від 24.02.2022.
Судова колегія зазначає, що введення воєнного стану на території України не свідчить про те, що підприємство ТОВ "Сервіс Ойл" не може здійснювати свою господарську діяльність. В матеріалах справи відсутні та позивачем не надано належних та допустимих доказів впливу саме воєнного стану на можливість виконання ним зобов`язань за договором.
Крім цього, введення воєнного стану в Україні визнано ТПП форс-мажорною обставиною, яка є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, однак, це не звільняє зобов`язану сторону від необхідності своєчасного виконання самого зобов`язання.
Більш того, у п. 7.1. договору сторони передбачили можливість відтермінування виконання зобов`язань за договором на період, протягом якого діяли обставини, які унеможливили виконання зобов`язань на умовах, визначених договором. До таких обставин сторони віднесли втручання зі сторони влади, в тому числі видання актів державними органами.
Отже, в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин може настати, та передбачили можливість перенесення терміну виконання зобов`язань у випадку, якщо сторона доведе неможливість виконання зобов`язань за договором. 
У контексті наведеного суд звертає увагу, що у випадку звернення ТОВ "Бест" до господарського суду з позовом про стягнення з ТОВ "Сервіс Ойл" заборгованості за договором, наведена вище умова договору (п. 7.1.) надає позивачу можливість посилатись на наявність обставини, які унеможливили виконання зобов`язань на умовах, визначених договором, та у разі документального підтвердження таких обставин, захистити свої права та інтереси у передбачений законом спосіб.
За висновком апеляційного суду, погоджені сторонами умови щодо відтермінування виконання грошового зобов`язання (п.7.1.) не потребують укладення окремої додаткової угоди про внесення зміни до договору №10-ПН поставки (купівлі-продажу) нафтопродуктів від 01.01.2018, шляхом доповнення його пунктами про відстрочення виконання сторонами грошових зобов`язань за цим договором до моменту припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".
Судом під час розгляду даної справи встановлено, що заборгованість ТОВ "Сервіс Ойл" виникла до настання форс-мажорних обставин, на які посилається позивач, що дає підстави для висновку про недоведеність доводів апеляційної скарги  про те, що невиконання ним зобов`язання спричинено введенням саме військового стану та зупиненням банківських операцій по його рахункам. 
Отже, позивач мав можливість виконати зобов`язання за договором до настання обставин, які він вважає підставою для внесення змін до договору в судовому порядку. 
При цьому, ч. 2 ст. 218 ГК України передбачено, що відсутність у боржника необхідних коштів не є достатньою підставою для звільнення від виконання господарського зобов`язання.
Позивач також не надав жодного доказу на підтвердження повідомлення ним відповідача про обставини, які унеможливлюють своєчасне виконання зобов`язань за договором (форс-мажорні обставин), як це передбачено п. 7.1. договору. Крім того, не надано доказів на підтвердження того, що кінцевими бенефіціарними власниками позивача є резиденти Республіки Білорусь. Відповідний витяг з ЄДР свідчить про відсутність таких осіб.
Досліджуючи баланс інтересів сторін договору, колегія суддів також зазначає, що з огляду на запровадження в державі воєнного стану не можна вважати, що відповідач (кредитор) перебуває у більш вигідному становищі ніж позивач (боржник).
Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що вказані посилання позивача не можуть бути підставою для зміни договору в судовому порядку.
Враховуючи те, що позивачем не було доведено необхідних умов для зміни договору в цьому випадку, колегією суддів таких умов не встановлено, та в свою чергу ТОВ "Сервіс Ойл" не доведено наявності одночасно всіх чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, які б могли стати підставою для внесення змін до договору за рішенням суду на вимогу однієї сторони, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про відмову у задоволенні позову в цій частині.
Доводи апеляційної скарги позивача наведених висновків суду не спростовують, та фактично дублюють аргументи зазначені ним в ході розгляду справи у суді першої інстанції та зводяться до переоцінки обставин, встановлених місцевим судом, яким надана належна правова оцінка.
Таким чином, оскільки доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга ТОВ "Сервіс Ойл" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Полтавської області від 26.10.2022 у справі №917/762/22 підлягає залишенню без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" на рішення Господарського суду Полтавської області від 26.10.2022 у справі №917/762/22  – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 26.10.2022 у справі №917/762/22  - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 23.01.2023. 

Головуючий  суддя                                                                      Н.О. Мартюхіна

Суддя                                                                                              Л.І. Бородіна 

Суддя                                                                                              О.В. Плахов