ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

27 березня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/10639/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,
на ухвалу  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року (головуючий суддя Прудник С.В.) 
у справі № 160/10639/21  
за позовом ОСОБА_2 ,  
до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області,  
третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
                                                    
                                                        ВСТАНОВИВ:
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.09.2021 у цій адміністративній справі № 160/10639/21  задоволено частково позов, пред`явлений ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про оскарження дій відповідача та зобов`язання  його вчинити певні дії. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.09.2021 позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, які полягають у не перерахунку та не виплаті пенсії ОСОБА_2 з 01.04.2019 в розмірі, який обчислено з грошового забезпечення, визначеного ІНФОРМАЦІЯ_1 в довідці від 22.02.2021 за № ФД 106763.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести з 01.04.2019 перерахунок основного розміру пенсії ОСОБА_2 на підставі довідки від 22.02.2021 за №ФД 106763, наданої ІНФОРМАЦІЯ_1 , про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії з 01.04.2019, з урахуванням раніше виплачених сум (абзац рішення суду в редакції згідно ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року у цій справі).
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_2 за рахунок виплати з 05 березня 2019 року 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок та виплату пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум) ОСОБА_2 з 05 березня 2019 року з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
22.10.2021 зазначене рішення суду від 21.09.2021 у цій справі набрало законної сили.
27.10.2021 Дніпропетровським окружним адміністративним судом на адресу позивача направлено два оригінала виконавчого листа, які отримані представником позивача ОСОБА_1 10.11.2021, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
01.12.2022 ОСОБА_1 , яка є представником позивача відповідно до наявної у справі нотаріально посвідченої довіреності, подала до суду заяву про встановлення строку для подання звіту, згідно якої виступала як законний представник дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
В цій заяві ОСОБА_1 просила: 
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протягом п`ятнадцяти днів з дня набрання чинності рішенням суду у цій справі, надати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звіт про виконання у повному обсязі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.09.2021 у справі № 160/10639/21.
враховуючи тривале невиконання Головним управлінням Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області рішень судів, винести окрему ухвалу, яку направити до керівників Пенсійного фонду України та до Головного управління Пенсійного фонду України до Дніпропетровській області, а також до прокуратури Дніпропетровської області.
Заява мотивована протиправною бездіяльністю відповідача щодо тривалого невиконання рішення суду від 21.09.2021 у справі 160/10639/21, яке набрало законної сили 22.10.2021 щодо перерахунку та виплати пенсії позивачу, що в свою чергу, поставило у залежність (у зв`язку з невиплатою пенсії) виконання позивачем рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.04.2013 у справі №203/1392/13-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання двох дітей до досягнення ними повноліття.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року у задоволенні заяви представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду відмовлено. 
Суд за результатами аналізу ст.382 КАС України дійшов висновку, що встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання своїх зобов`язань у межах відповідної справи, тобто зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.
Суд також встановив відсутність у справі доказів, що позивачем вичерпано загальний порядок виконання судового рішення, визначений Законом України «Про виконавче провадження», та доказів того, що загальний порядок виконання рішення суду не дав очікуваного результату після відповідного звернення позивача із заявою та виконавчими листами до органу ДВС.
Окрім того, суд зазначив, що положеннями ст. 382 КАС України не передбачено такі правові наслідки її розгляду як постановлення окремої ухвали в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.  
Одночасно суд звернув увагу заявниці на те, що заяву про встановлення судового контролю за невиконання рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.04.2013 у справі №203/1392/13-ц про стягнення аліментів слід подавати в порядку ЦПК до суду який прийняв таке судове рішення, а саме, до Кіровського районного суду  м. Дніпропетровська.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції від 07.12.2022, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду про відмову у встановленні судового контролю за виконання судового рішення, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
По суті поданої заяви про встановлення судового контролю скаржниця вказує про помилковість твердження суду першої інстанції, що встановлення контролю за виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком, оскільки  відповідно до вимог ст.129-1 Конституції України контроль за виконанням судового рішення здійснює саме суд, тим більше, внаслідок невиконання пенсійним органом своїх обов`язків перед позивачем , порушуються права його дітей. Скаржниця наполягає, що тривале невиконання рішення суду від 21.09.2021 у справі № 160/10639/21, яке набрало законної сили 22.10.2021, в частині  перерахунку та виплати пенсії позивачу, ставить у залежність стягнення з   ОСОБА_2 аліментів на утримання двох дітей до досягнення ними повноліття. Також скаржниця не погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для застосування  ст.249 КАС України.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст.311 КАС України.  
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
В абз. 1 пп. 3.2 п. 3 рішення Конституційного Суду України № 16-рп/2009 від 30.06.2009 зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина. Виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.
Відповідно до ч.2 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. 
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (ч.3 ст.14 КАС України). 
Відповідно до  ст. 370 КАС України  судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Виходячи в наведеного, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
З моменту набрання законної сили судовим рішенням виникає безумовний обов`язок його виконання.
У разі невиконання судового рішення позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством.
Положенням     статей 382, 383 КАС України встановлено такі види судового контролю за виконанням судового рішення: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (стаття 382 КАС України); визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383 КАС України ).
Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норми  КАС України  мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Відповідно до статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
При цьому, згідно з вказаною статтею судовий контроль за виконанням судового рішення передбачає: зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення; можливість накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень за наслідками розгляду звіту.
Якщо ж позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, він має право  звернутись до суду в порядку  ст. 383 КАС України  із заявою про визнання протиправним рішення дій чи бездіяльності відповідача, вчинених на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Відповідно до ч.6 с. 383 КАС України за наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому  статтею 249  цього Кодексу.
Таким чином,   підставою для постановлення окремої ухвали на стадії судового контролю за виконанням судового рішення є виявлений судом факт порушення суб`єктом владних повноважень закону при виконанні такого судового рішення.  
Відповідно до приписів ст. 382 КАС України, в порядку якої ОСОБА_1 подано заяву про встановлення судового контролю, на стадії зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення  питання правомірності рішення, дій чи бездіяльності відповідача, які приймаються (вчиняються)  на виконання судового рішення, не вирішується. 
Також суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що встановлення контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду (яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами). Суд, вбачаючи обґрунтований сумнів заявника у невиконанні/неповному виконанні рішення суду, має прийняти до провадження відповідну заяву, адже це є заходом для забезпечення конституційного права особи на судовий захист.
Для  застосування судового контролю в порядку ст.382 КАС України повинні існувати об`єктивні обставини, які свідчать про можливість нехтування відповідачем своїми обов`язками в частині виконання судового рішення і викликають сумнів у виконанні ним як суб`єктом владних повноважень рішення суду, яке в силу приписів ст.129-1 Конституції України є обов`язковим до виконання.
У спірному випадку, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі, суд першої інстанції фактично питання наявності/відсутності таких обставин не дослідив, обмежився лише відсутністю у справі доказів, що позивачем вичерпано загальний порядок виконання судового рішення, визначений Законом України «Про виконавче провадження», а також  доказів того, що загальний порядок виконання рішення суду не дав очікуваного результату після відповідного звернення позивача із заявою та виконавчими листами до органу ДВС.
З приводу таких висновків суду першої інстанції слід зазначити, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення не залежить від наявності відкритого виконавчого провадження та його результатів. А отже суд не позбавлений процесуальної можливості встановити судовий контроль у разі наявності відкритого виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення суду.
Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Цей обов`язок не залежить від того, подала особа, на користь якої прийнято рішення, заяву чи виконавчий лист. Зазначені вище правові норми ст.382 КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. 
Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у цій справі зроблений без дослідження обставин та причин, які можуть бути підставою для зобов`язання відповідача надати звіт про виконання судового рішення, та без дослідження тих дій та заходів, які вживав (мав вжити) відповідач щодо безумовного виконання рішення суду в його зобов`язуючій частині.
З огляду на вказане вище, враховуючи неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, суд апеляційної  інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до ст.320 КАС України.
Керуючись ст.ст. 311, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

                                                      ПОСТАНОВИВ: 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року у справі №160/10639/21 скасувати.
Справу направити до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, оскарженню не підлягає. 
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко