Дата документу 15.03.2023 Справа № 336/7064/22

Запорізький Апеляційний суд 

 
ЄУН 336/7064/22	Головуючий у 1-й інстанції Галущенко Ю.А.	
Пр. № 22-ц/807/650/23	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2023 року                                                м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)                Гончар М.С.
суддів                                                Маловічко С.В., Подліянової Г.С.
за участі секретаря                                        Остащенко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2022 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про усунення від права на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю військовослужбовця
ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (а.в.м.с. 2-7), в якому просила усунути ОСОБА_3 від права на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_2 сина – військовослужбовця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В обґрунтування позову позивачем ОСОБА_1 зазначено, що згідно з п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Про питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті І цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000,00 грн., яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Відповідно до абз. 29 п. 9 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 р. за №154 «Про затвердження Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань оформлюють документи для призначення та виплати Міноборони одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на збори чи для проходження служби у військовому резерві.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач після розірвання шлюбу з позивачем у 2002 році (синові було 3 роки) перестав цікавитись життям дитини, з днем народження міг поздоровити телефоном і то, не кожен рік, про подарунки взагалі годі й говорити, не забезпечував сина, мав заборгованість з аліментів (з 3 до 18 років синові не сплатив жодної копійки аліментів, що підтверджується розрахунком виконавчої служби), мав ряд обмежуючих постанов виконавчої служби у зв`язку з наявністю великого боргу, не цікавився успіхами сина, в школі, де навчався син, Відповідача ніколи не бачили, Відповідач ігнорував свої обов`язки щодо виховання та утримання сина. Це все в сукупності підтверджує правомірність усунення відповідача від права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю сина - військовослужбовця.
Проте відповідач вже зараз може звернутись із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги та отримати виплату, що в подальшому може істотно ускладнити виконання рішення суду у випадку задоволення позову та призвести до необхідності ініціювання позивачем нових позовів з метою захисту своїх прав, до відповідача.
Одночасно із поданням позову ОСОБА_1 також подано заяву про забезпечення позову (а.в.м.с. 40-42), в якій остання просила вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Міністерству оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_4 здійснювати призначення, нарахування та виплату ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю 13.06.2022 року сина – військовослужбовця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції ОСОБА_5 (а.в.м.с. 44). 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2022 року (а.в.м.с. 45-48) у задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цій справі відмовлено.
Ухвалою суду першої інстанції (а.в.м.с. 54) провадження у цій справі відкрито в порядку загального позовного провадження. 
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, позивач ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_2  у своїй апеляційній скарзі (а.в.м.с. 56-60) просила ухвалу суду першої інстанції у цій справі скасувати та прийняти нову ухвалу, якою заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цій справі задовольнити.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.в.м.с. 67).
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 02 лютого 2023 року (а.в.м.с. 77), дану справу призначено до апеляційного розгляду (а.в.м.с. 78), з урахуванням навантаження судді-доповідача та колегії суддів апеляційного суду (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 16 суддів, з яких 12 суддів складають судді судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень), а також відпустки судді – доповідача у період з 06.03.2023 року по 10.03.2023 року включно.
Учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі у встановлений апеляційним судом строк.
Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
У дане судове засідання повідомлені з додержанням вимог ЦПК України апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (а.в.м.с. 85, 87) всі учасники цієї справи не з`явились, окрім представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Вертелецької Т.В., про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи, що не з`явились, за присутністю представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Вертелецької Т.В. (а.в.м.с. 64-65).
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цієї справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
В силу вимог ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали…, постанови….
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вищезазначеної заяви позивача про забезпечення позову у вищезазначений спосіб у цій справі, керувався ст.ст. 150-151, 153, 157, 260 ЦПК України та виходив із такого.
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про усунення від права на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю військовослужбовця.
До позову додана заява про забезпечення позову шляхом заборони Міністерству оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_4 здійснювати призначення, нарахування та виплату відповідачу зазначеної грошової допомоги.
Клопотання обґрунтовано тим, що позивач оспорює право відповідача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_2 сина – військовослужбовця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Зазначено, що відповідач після розірвання шлюбу з позивачем у 2002 році (синові було 3 роки) перестав цікавитись життям дитини, з днем народження міг поздоровити телефоном і то, не кожен рік, про подарунки взагалі годі й говорити, не забезпечував сина, мав заборгованість з аліментів (з 3 до 18 років синові не сплатив жодної копійки аліментів, що підтверджується розрахунком виконавчої служби), мав ряд обмежуючих постанов виконавчої служби у зв`язку з наявністю великого боргу, не цікавився успіхами сина, в школі, де навчався син, Відповідача ніколи не бачили, Відповідач ігнорував свої обов`язки щодо виховання та утримання сина. Це все в сукупності підтверджує правомірність усунення відповідача від права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю сина - військовослужбовця.
Проте, відповідач вже зараз може звернутись із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги та отримати виплату, що в подальшому може істотно ускладнити виконання рішення суду у випадку задоволення позову та призвести до необхідності ініціювання позивачем нових позовів з метою захисту своїх прав, до відповідача.
Вирішуючи питання відносно забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із такого.
Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Верховний Суд у постанові від 20 травня 2020 року у справі №640/13156/18 зазначив, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер. Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.
Підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Суд першої інстанції дійшов до висновку, що заявник не навів достатніх підстав для необхідності застосування забезпечення позову та того, що невжиття заходів по забезпеченню позову може в подальшому призвести до ускладнення виконання рішення суду.
Аналізуючи вищевикладені обставини, беручи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість вимог про забезпечення позову.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена з додержанням вимог закону, є правильною та законною.
Доводи апеляційної скарги позивача  ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_2  не спростовують обставин, встановлених судом першої інстанції на час постановлення оскаржуваної ухвали у цій справі, є безпідставними, не ґрунтуються на законі та належних, допустимих доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.
Додаткові (зайві) посилання суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі на те, що обраний позивачем захід забезпечення позову шляхом заборони вищезазначеним третім особам призначення, нарахування та виплати ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю сина – військовослужбовця ОСОБА_4 по своїй суті фактично є задоволенням заявлених позовних вимог позивача у цій справі, не може бути підставою для скасування апеляційним судом правильної по суті ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення її позову у цій справі за результатами розгляду апеляційної скарги сторони позивача.
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги сторони позивача.
Так, в силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Однак, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України у цій справі відсутні, та зокрема ОСОБА_1 та її представником ОСОБА_2 апеляційному суду не надані.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі або ж її зміни.
Крім того, встановлено, що ОСОБА_1 при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду було сплачено судовий збір (а.в.м.с. 61).
Однак, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачеві у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї скарги апеляційним судом.
Керуючись ст. ст. 12, 141, 367-368, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2022 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 16.03.2023 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Маловічко С.В.	Подліянова Г.С.