Постанова
Іменем  України 
28 лютого 2023 року
м. Київ
справа № 464/1410/20
провадження № 61-20980св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротуна В. М.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Комунальне некомерційне підприємство «4-а міська поліклініка м. Львова»,
провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за  касаційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 20 квітня 2021 року в складі судді Дулебка Н. І. та постанову Львівського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року в  складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяки Р. П., Шеремети Н. О.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «4-а міська поліклініка м. Львова» (далі - КНП «4-а МП м. Львова» та з урахуванням уточнених позовних вимог просив зобов`язати відповідача встановити йому підвищення заробітної плати за  здійснення оперативних втручань у розмірі 15% від окладу, доплату до  заробітної плати за роботу в шкідливих умовах праці в розмірі 12%; провести роботу з визначення обсягів, складності та характеру оперативних втручань у роботі лікаря-хірурга та встановити доплату до посадового окладу у відповідному розмірі, починаючи з 01 січня 2014 року; а також стягнути з відповідача частину невиплаченої заробітної плати в розмірі 64 470,33 грн та 64 470, 33 грн на відшкодування моральної шкоди.
Позов обґрунтовував тим, що він з 2003 року працює на посаді лікаря-хірурга консультативного відділення хірургічного відділення КНП «4-а МП м. Львова».
Вважав, що відповідач не в повному обсязі виплачує йому заробітну плату, оскільки, починаючи з 2014 року, не підвищує посадовий оклад за  здійснення оперативних втручань, а також не встановлює надбавку за роботу зі шкідливими умовами праці, чим порушує його право на оплату праці.
Крім того, такими діями йому завдано моральну шкоду, розмір якої визначений ним, виходячи з суми невиплачених до заробітної плати доплат.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 20 квітня 2020 рокупозов задоволено частково.
Зобов`язано КНП «4-а МК м. Львова» відповідно до пункту 2.4.2 наказу Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення» від 05 жовтня 2005 року № 308/519 визначити обсяг, складність й характер роботи лікаря-хірурга ОСОБА_1 та встановити йому підвищення посадового окладу за  здійснення оперативних втручань у розмірі до 15% посадового окладу, починаючи з 01 січня 2014 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством передбачено необхідність підвищення посадових окладів лікарів-хірургів усіх найменувань за здійснення оперативних втручань, розмір якого залежить від обсягу, складності й характеру їх праці, однак відповідач належним чином не визначав обсяг, складність й характер роботи лікаря-хірурга ОСОБА_1 , у зв`язку з чим позовні вимоги щодо зобов`язання його здійснити такі дії підлягають задоволенню.
Водночас підстав для задоволення позову в іншій частині немає, оскільки конкретний розмір коштів, які є недоплаченими позивачу за оперативні втручання, в ході розгляду справи встановити неможливо, а доводи позивача щодо роботи в шкідливих умовах праці не підтверджені належними доказами.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Львівського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року рішення Сихівського районного суду міста Львова від 20 квітня 2020 року в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання відповідача визначити обсяг, складність й характер роботи лікаря-хірурга ОСОБА_1 та встановити йому підвищення посадового окладу за здійснення оперативних втручань у  розмірі до 15 відсотків посадового окладу, починаючи з 01 січня 2014 року, скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні цієї позовної вимоги відмовлено. В решті рішення суду залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що призначення підвищень до посадових окладів за оперативне втручання, визначення їх розміру є правом керівника установи, яке ґрунтується на оцінюванні роботи працівників, а  не  його обов`язком, тому рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог не відповідає вимогам закону й підлягає скасуванню в цій частині.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права (пункти 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України),просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно з`ясували обставини, які  мають значення для вирішення справи, зокрема, не надали належної оцінки доказам щодо наявності на його робочому місці шкідливих факторів, які  негативно впливають на стан його здоров`я, тому безпідставно вважали, що він не має права на отримання доплати за шкідливі умови праці.
Крім того, апеляційний суд не звернув уваги на те, що його право на отримання підвищення до заробітної плати за оперативне втручання передбачено нормами законодавства про працю, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про те, що таке підвищення носить необов`язковий характер.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 11 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
12 липня 2022 року справа № 464/1410/20 надійшла до Верховного Суду.
КНП «4-а МП м. Львова» надіслало відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду без змін.
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини, встановлені судами
Установлено, що позивач ОСОБА_1 працює на посаді лікаря-хірурга КНП «4-а МП м. Львова» з 2003 року.
Між адміністрацією вказаної поліклініки та трудовим колективом в особі профспілкового комітету укладено колективні договори, головним лікарем затверджено відповідні посадові інструкції лікаря-хірурга, в який закріплено серед іншого завдання та обов`язки працівника.
Додатками до колективного договору Комунальної 4-ї міської поліклініки м.  Львова передбачено перелік посад, які мають право на встановлення надбавки за шкідливі умови праці. У вказаному переліку посада лікаря-хірурга, на якій працює позивач, відсутня.
Наказами головного лікаря КНП «4-а МП м. Львова» № 158 від 08 червня 2010  року, № 119 від 27 грудня 2018 року затверджено перелік, обсяг та види лікувально-діагностичної допомоги у хірургічному відділенні, які складаються з  таких розділів: загальна хірургія, гнійна хірургія, ортопедія та травматологія, урологія та проктологія з відповідними видами лікувально-діагностичної допомоги.
У структурі консультативного відділення хірургічного профілю операційної немає, про що свідчить лист КНП «4-а МП м. Львова» від 30 березня 2021 року,
Згідно з протоколом № 2 засідання атестаційної комісії від 11 листопада 2019 року КНП «4-а МП м. Львова» після розгляду та обговорення матеріалів атестації робочих місць, проведеної згідно з наказом від 11 жовтня 2019 року № 161, на підставі протоколів лабораторно-інструментальних досліджень виробничого середовища і трудового процесу, умови праці лікарів та сестер медичних консультативного відділення хірургічного профілю та лікарів і сестер медичних хірургічного профілю консультативного відділення педіатричного профілю визнано такими, що не відповідають критеріям для встановлення пільг і компенсацій за роботу в шкідливих умовах праці.
Відповідно до листа КНП «4-та міська поліклініка м. Львова» від 30 березня 2021 року, починаючи з 01 січня 2014 року оплата праці працівників здійснювалася відповідно до колективного договору, затвердженого кошторису та табелю обліку використання робочого часу.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до статті 98 КЗпП України оплата праці працівників установ і  організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та  інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата складається із основної та додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.
Додатковою заробітною платою є винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством.
При вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат, необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на  яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у  випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.
У підпункті «а» пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року № 1298 ««Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» надано право керівникам місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, при яких створені централізовані бухгалтерії, керівникам бюджетних установ, закладів та організацій в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах доходів і видатків, установлювати працівникам цих установ, закладів та організацій конкретні розміри посадових окладів та доплат і надбавок до них.
З метою упорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я і установ соціального захисту населення та на виконання цієї постанови Кабінету Міністрів України спільним наказом Міністерства охорони здоров`я України та Міністерства праці і соціальної політики України від 05 жовтня 2005 року № 308/519 затверджено Умови оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери (далі - Умови).
Відповідно до пункту 2.4.2 Умов посадові оклади лікарів-хірургів усіх найменувань, лікарів-анестезіологів та лікарів-ендоскопістів, у тому числі керівників структурних підрозділів - лікарів цих спеціальностей, визначені згідно з пунктами 2.1 - 2.2 підвищуються за здійснення оперативних втручань у  залежності від обсягу, складності й характеру їх праці при роботі: в амбулаторно-поліклінічному закладі (відділенні) - до 15 відсотків посадового окладу; денному стаціонарі хірургічного профілю - до 25 відсотків, стаціонарі -до 40 відсотків.
Пунктом 3.4.5 Умов передбачено, що робітникам закладів охорони здоров`я та  установ соціального захисту населення, зайнятим на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за результатами атестації робочих місць установлюється доплата в розмірі до 12 відсотків посадового окладу (тарифної ставки).
Згідно з пунктами 1.6, 4.4 Умов конкретні розміри доплат, надбавок та інших виплат визначаються керівником закладу, установи за рахунок і в межах фонду заробітної плати та відображаються в розрахункових відомостях на виплату заробітної плати. Працівникам закладу, установи надбавки установлюються керівником, а  керівнику та його заступникам - органом вищого рівня, у межах фонду оплати праці.
З огляду на викладене, оскільки встановлення працівникам підвищень до  посадових окладів за оперативне втручання, доплат за роботу зі  шкідливими умовами праці, визначення конкретного їх розміру є правом керівника установи, залежить від наявності фінансування і здійснюється за  результатами роботи кожного працівника, при цьому відповідач, оцінивши роботу позивача за спірний період, підстав для нарахування йому таких виплат не встановив, а доводи позивача щодо роботи в шкідливих умовах праці не  знайшли свого підтвердження матеріалами справи, обґрунтованими є висновки судів щодо відмови в задоволенні позову.   
Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками судів та  стосуються переоцінки доказів. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстав для їх скасування немає.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в нескасованій при апеляційному перегляді частині та постанову апеляційного суду без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 20 квітня 2021 року в  нескасованій при апеляційному перегляді частині та постанову Львівського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                 М. Ю. Тітов
                                                                                                            А. Ю. Зайцев
                                                                                                            В. М. Коротун