ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

21 березня 2023 року	  м. Одеса	Справа № 916/1311/22	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Принцевської Н.М.;
суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.; 
(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, пр-т Шевченка, 29)

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ахієвої Ельнари                 
на рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2022
по справі № 916/1311/22
за позовом Фізичної особи-підприємця Руденка Дениса Леонідовича
до Фізичної особи-підприємця Ахієвої Ельнари                 
про стягнення,
(суддя місцевого господарського суду: Рога Н.В., Господарський суд Одеської області, м.Одеса, проспект Шевченка, 29), 

           ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Руденко Денис Леонідович (далі – ФОП Руденко Д.Л.) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Ахієвої Ельнари (далі – ФОП Ахієва Ельнара) про стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції у розмірі 185 545 грн 37 коп. та відсотків річних у розмірі 1 755 грн 40 коп.
28 вересня року 2022 до Господарського суду Одеської області від ФОП Руденко Д.Л. надійшла заява (вх.№21113/22), про збільшення позовних вимог, згідно якої позивач просить суд стягнути з ФОП Ахієвої Ельнари заборгованість з орендної плати у розмірі 169 032 грн 24 коп., інфляційні втрати у розмірі 16 513 грн. 13 коп. та 3% річних у розмірі 1779 грн. 48 коп.
Позовні вимоги обгрунтовані порушенням взятих відповідачем зобов`язань за договором оренди приміщення щодо своєчасної сплати орендних платежів.
Крім того, позивач в порядку ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України нарахував відповідачу інфляційні втрати у розмірі 16 513 грн 13 коп. та 3% річних у розмірі 1 779 грн 48 коп., які також просить суд стягнути з ФОП Ахієвої Ельнари.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.10.2022 позовну заяву ФОП Руденка Д.Л. до ФОП Ахієвої Ельнари про стягнення 187 324 грн. 85 коп. задоволено повністю, стягнуто з ФОП Ахієвої Ельнари на користь ФОП Руденка Дениса Леонідовича заборгованість з орендної плати у розмірі 169 032 грн. 34 коп., інфляційні втрати у розмірі 16 513 грн. 13 коп., 3% річних у розмірі 1 779 грн. 48 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 809 грн. 60 коп.
Суд першої інстанції зазначив, що враховуючи відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів прийняття ФОП Руденко Д.Л. пропозиції щодо розірвання Договору оренди та визначення дати, з якої орендні відносини припинилися, а також враховуючи відсутність акта приймання-передачі об`єкта оренди від Орендаря Орендодавцеві, як то передбачено умовами п.п.2.3, 2.7, 3.3.6 Договору, положеннями ст.795 Цивільного кодексу України, Договір оренди нежитлового приміщення від 18.10.2021 є чинним, а відповідачкою не доведено виконання своїх зобов`язань за Договором оренди нежитлового приміщення від 18.10.2021 у частині сплати орендної плати, що є підставою для задоволення позову ФОП Руденко Д.Л. у частині стягнення заборгованості з орендної плати у розмірі 169 032 грн. 24 коп.
Крім того, суд першої інстанції, перевіривши наданий позивачем до матеріалів справи розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, зазанчив про їх правильність, у зв`язку з чим вимоги ФОП Руденко Д.Л. про стягнення з ФОП Ахієвої Ельнари інфляційних втрат у розмірі 16 513 грн. 13 коп. та 3% річних у розмірі 1779 грн. 48 коп. є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ФОП Ахієва Ельнара звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2022 у справі №916/1311/22 скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ФОП Руденка Д.Л. до ФОП Ахієвої Ельнари відмовити.
Відповідач зазначає, що з 24.12.2021 вона працювала касиром у ПП «Таврія Плюс», що підтверджується довідкою Пенсійного фонду України, медичною книжкою та листом ПП «Таврія Плюс», у зв`язку з чим не мала часу займатися підприємницькою діяльністю. Відповідачка вказує, що 18.12.2021 з позивачем було досягнуто згоду щодо розірвання Договору оренди, після чого вона повернула ФОП Руденко Д.Л. ключі від орендованого приміщення (вчинила конклюдентні дії).
На переконання апелянта, ФОП Руденко Д.Л. прийняв її пропозицію щодо дострокового розірвання Договору шляхом вчинення конклюдентних дій з 18.12.2021, і з цієї дати у ФОП Ахієвої Ельнари відсутні зобов`язання щодо сплати орендної плати, у зв`язку із чим вимоги щодо стягнення заборгованості з орендної плати за період після 18.12.2021 є безпідставними.
Апелянт також звертає увагу на наявність листа ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) – військової агресії російської федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану з 05 години 30 хвилин 24.02.2022. Відповідач вказує, що не виконувала зобов`язання за Договором у зв`язку із такими форс-мажорними обставинами, як військова агресія російської федерації проти України, внаслідок чого вона виїхала за закордон.
Апелянт зазначає, що ним виконано вимоги а.3.4.6 Договору оренди, а саме повідомлено позивача про дострокове припинення дії Договору оренди, шляхом направлення позивачу повідомлення про розірвання такого Договору з 18.03.2022. Так, Договір оренди було розірвано в односторонньому порядку з 18.03.2022, починаючи з цієї дати орендна плата стягненню не підлягає.
Крім того, на переконання відповідача обставина, що ним перераховано позивачу грошові кошти в загальній сумі 6623,37 грн. є встановленою, однак суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що ці кошти не є орендною платою. Жодних інших правовідносин між позивачем та відповідачем крім тих, що виникли на підставі Договору оренди, немає, отже кошти в сумі 6623,37 грн. в якості забезпечувального платежу були перераховані позивачу саме як орендна плата.
Також заявник апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не застосував закон, який підлягав застосуванню, а саме ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України.
07.02.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду від апелянта надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, в якому відповідач вказує на наявність в провадженні Господарського суду Одеської області справи за позовом ФОП Ахієвої Ельнари до Руденка Д.Л. про розірвання Договору оренди нежитлового приміщення від 18.10.2021 з 18.03.2022.
Заявник вказує, що у випадку, якщо позов у справі №916/207/23 буде задоволено, підстави для стягнення заборгованості з орендної плати за період з 18.03.2022 по травень 2022 року відпадуть, що буде беззаперечною підставою для відмови у задоволенін позову.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках, зокрема, об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Разом з тим, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що матеріали справи №916/1311/22 мають достатньо доказів для вирішення даного спору, і об`єктивної неможливості вирішення даного спору до розгляду іншої справи не вбачається, а тому відсутні підстави, передбачені п.5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України, для    зупинення    провадження у справі.
З урахуванням викладеного колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про    зупинення    провадження у справі.
Позивач не скористався своїм правом та не надав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення №102, загальною площею 42,5 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №209793203 від 21.05.2020.
18 жовтня 2021 року між ФОП Руденко Д.Л. (Орендодавець) та ФОП Ахієвою Ельнарою (Орендар) було укладено Договір оренди нежитлового приміщення, згідно п.1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 42,5 кв.м, розташоване за адресою: м.Одеса, вул. Грушевського Михайла, б.39/2, корпус 3, приміщення 102.
Відповідно до п.1.2 Договору фактична передача приміщення Орендарю оформляється актом прийому-передачі, що складається у двох примірниках, по одному для кожної із сторін. Після підписання сторонами у належному порядку акту приймання-передачі, останній стає невід`ємною частиною цього Договору.
Згідно з п.1.3 Договору приміщення передається орендарю з ціллю здійснення підприємницької діяльності.
У п.2.1 Договору сторони домовилися, що Орендар вступає в право користування приміщенням з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі.
За умовами п.2.3 Договору повернення Орендарем приміщення Орендодавцю здійснюється у тому ж порядку, що й передача в оренду, не пізніше 10 календарних днів після закінчення строку оренди або припинення дії Договору у випадку дострокового розірвання.
При цьому, за умовами п.2.7 Договору обов`язок по складанню акта прийому-передачі приміщення в оренду та повернення з оренди покладається на сторону, яка передає приміщення іншій стороні за цим Договором.
Відповідно до п.3.3.3 Договору Орендар зобов`язався своєчасно та у встановленому Договором розмірі сплачувати орендну плату за користування приміщенням.
Згідно з п.4.1 Договору орендна плата, яка підлягає сплаті Орендарем за оренду приміщення встановлюється в розмірі 20 000 грн на місяць.
Відповідно до п.4.2 Договору орендна плата сплачується щомісячно, до 10 числа місяця, наступного за місяцем за який проводиться плата, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Орендодавця або внесення грошових коштів до каси Орендодавця.
Крім того, за умовами п.4.5 Договору Орендар зобов`язався протягом 10 днів з дати підписання Договору сплатити Орендодавцеві окремий «забезпечувальний платіж» в розмірі орендної плати за один повний календарний місяць.
Відповідно до п.8.1 Договору він набирає сили з моменту його підписання та діє до 17.10.2022.
18 жовтня 2021 року сторони склали акт прийому-передачі до Договору оренди нежитлового приміщення, з п.2 якого вбачається, що у користування Орендарю передано приміщення загальною площею 42,5 к.м, розташоване за адресою: м.Одеса, вул. Грушевського Михайла, б.39/2, корпус 3, приміщення 102, з усіма комунікаціями, обладнанням та предметами згідно переліку.
Оцінюючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального права, в контексті встановлених обставин, судова колегія дійшла наступних висновків.
Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. (ст. 626 Цивільного кодексу України)
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, що кореспондуються зі ст. ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За вимогами ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Правовідносини найму врегульовано §1 Глави 58 «Найм» (оренда)» Цивільного кодексу України та §5    «Оренда    майна та лізинг» Господарського кодексу України .
Як встановлено частиною 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором    оренди    одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
Згідно з частиною 6 статті 283 Господарського кодексу України до відносин    оренди    застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. (759 Цивільного кодексу України)
Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України    повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України    зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Частиною 5 статті 762 Цивільного кодексу України визначено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (частина 1 статті 762 Цивільного кодексу України).
Статтею 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином згідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як зазначалося раніше, згідно з п.4.1 Договору орендна плата, яка підлягає сплаті Орендарем за оренду приміщення, встановлюється в розмірі 20 000 грн. на місяць.
За умовами п.4.2 Договору орендна плата сплачується щомісячно, до 10 числа місяця, наступного за місяцем за який проводиться плата, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Орендодавця або внесення грошових коштів до каси Орендодавця.
Так, прийнявши на себе зобов`язання щодо своєчасної та у повному обсязі сплати орендної плати у встановленому Договором розмірі та у встановлені Договором строки, відповідач мав виконувати прийняті на себе зобов`язання.
Матеріали справи не містять, а відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що ФОП Ахієва Ельнара, починаючи з дати укладення Договору, за період з жовтня 2021 року по травень 2022 року сплачувала орендну плату у встановленому Договором розмірі та у встановлені Договором строки.
За приписами ст.188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.
З положень ст.651 Цивільного кодексу України вбачається, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
З матеріалів справи не вбачається, що сторони досягли згоди щодо розірвання Договору оренди нежитлового приміщення від 18.10.2021 та склали з цього приводу угоду про розірвання. Доказів розірвання даного Договору у судовому порядку до матеріалів справи не надано.
Щодо посилання відповідача на вчинення дій щодо розірвання Договору шляхом повернення 18.12.2021 Орендодавцеві ключів від приміщення, що є об`єктом оренди, слід зауважити, що, по-перше, відповідачкою не надано доказів прийняття Орендодавцем таких дій; по-друге, відповідачкою не надано належних та допустимих доказів вчинення дій, які можна вважати пропозицією про розірвання договору, адже, передача ключів від приміщення, за відсутності акта приймання-передачі об`єкта оренди, не може розглядатися як безумовна підстава відмови від оренди цього приміщення; по-третє, відповідачкою не підтверджено належними та допустимими доказами сам факт передачі ключів від орендованого приміщення ФОП Руденко Д.Л., адже, заяву ОСОБА_2 від 04.08.2022 не можна вважати належним та допустимим доказом, враховуючи те, що відповідно до ст.88 Господарського процесуального кодексу  України у заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень. Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків. Заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.
За таких обставин судовою колегією відхиляються доводи апелянта щодо безпідставності стягнення з неї орендної плати за період після 18.03.2022, як необгрунтовані.
          Стосовно наявного в матеріалах справи електронного листа ОСОБА_3 на адресу ФОП Руденка Д.Л., у якому вона підтверджує факт укладення Договору оренди від 18.10.2021, та повідомляє про те, що 18.03.2022, у зв`язку із воєнним станом в України, вона виїхала за кордон і з того часу до України не поверталася, внаслідок чого у неї відпала потреба в подальшій оренді нежитлового приміщення загальною площею 42,5 кв.м, що розташоване за адресою: м.Одеса, вул. Грушевського Михайла, б.39/2, корпус 3, приміщення 102, судова колегія зазначає наступне.
Так, на переконання апелянта, останній у вказаному листі запропонував розірвати Договір оренди і вважати його розірваним з 18.03.2022. Також, відповідачка зазначила, що про розірвання Договору та від`їзд закордон вона повідомляла у березні 2022 року телефоном.У поясненнях по справі відповідачка зазначає, що ще у грудні 2021 року вона перестала використовувати об`єкт оренди для здійснення господарської діяльності, так як у період з 24.12.2021 по 11.02.2022 працювала касиром у ПП «Таврія Плюс» повний робочий день.
Суд апеляційної інсатнції зазначає, що в даному випадку взагалі незрозумілою є дата, з якої відповідачка вважає, що орендні відносини між нею та ФОР Руденко Д.Л. припинилися: 18.12.2021 – дата передачі ключів, 24.12.2022 – дата припинення господарської діяльності у орендованому приміщенні у зв`язку із прийомом на роботу у ПП «Таврія Плюс», 18.03.2022 – дата виїзду закордон.
Згідно з ч.3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
При цьому, відповідно до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Враховуючи відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів прийняття ФОП Руденко Д.Л. пропозиції щодо розірвання Договору оренди та визначення дати, з якої орендні відносини припинилися, а також відсутність акта приймання-передачі об`єкта оренди від Орендаря Орендодавцем, як то передбачено умовами п.п.2.3, 2.7, 3.3.6 Договору, положеннями ст.795 Цивільного кодексу України, суд першої інстанції дійшов цілком обгрунтованого висновку про те, що станом на час розгляду справи Договір оренди нежитлового приміщення від 18.10.2021 є чинним, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції вважає обгрунтованими позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з орендної плати за Договором оренди майна від 18.10.2021 за період з жовтня 2021 року по травень 2022 року у розмірі  169032,34 грн.
Стосовно доводів апелянта щодо часткової оплати боргу, про що свідчать, на його думку, наявні в матеріалах справи платіжні доручення, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Посилання відповідача на перерахування грошових коштів у загальному розмірі 6 623 грн. у якості оплати частини забезпечувального платежу та орендної плати не може бути прийняте судом, адже згідно наданих відповідачем до відзиву на позовну заяву копій платіжних доручень призначення платежів було зазначено як «поповнення картки» і жодного посилання на Договір, або те, що ці кошти є орендною платою ці платіжні доручення не містять.
Відповідачем не доведено часткове виконання своїх зобов`язань за Договором оренди нежитлового приміщення від 18.10.2021 у частині сплати орендної плати, що є підставою для задоволення позову ФОП Руденко Д.Л. у частині стягнення заборгованості з орендної плати у розмірі 169 032 грн 24 коп.
Щодо доводів апелянта стосовно неможливості використання орендованого приміщення у зв`язку з обставинами, за які вона не відповідала, а саме через військову агресію російської федерації, та як наслідок, вона не повинна сплачувати орендну плату, судова колегія зазначає наступне.
Як зазначає сам відповідач, користуватися приміщенням він перестав ще з кінця грудня 2021 року, тобто задовго до введення воєнного стану на території України, а відтак нічого не перешкоджало ФОП Ахієвій Ельнарі припинити дію Договору оренди та повернути приміщення за Актом приймання-передачі, як передбачено умовами Договору.
Судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду вказує, що сам по собі факт введення воєнного стану на території України не звільняє відповідача від виконання зобов`язання автоматично та не є підставою для припинення обов`язку відповідача щодо сплати коштів за орендоване майно.
Щодо посилання відповідачки на наявність форс-мажорних обставин, суд вважає за необхідне зазначити, що дійсно, відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Отже, мова йде про звільнення від відповідальності від виконання зобов`язанням, а не про звільнення від виконання самого зобов`язанням.
Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21.
Таким чином, сама по собі наявність форс-мажорних обставин не є підставою для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов`язання. 
Судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині, вважає вірним та правильним рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми основного боргу у ромірі     169        032 грн. 34 коп.
Згідно зі ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Перевіривши наданий позивачем до матеріалів справи розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд апеляційної інстанції погоджується з їх правильністю, у зв`язку з чим вимоги ФОП Руденко Д.Л. про стягнення з ФОП Ахієвої Ельнари інфляційних втрат у розмірі 16 513 грн. 13 коп. та 3% річних у розмірі 1779 грн. 48 коп. є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідно до норм чинного законодавства щодо спростування висновків суду першої інстанції, в зв`язку з чим колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.
За таких обставин, апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Ахієвої Ельнари    на рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2022 по справі № 916/1311/22 задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Одеської області залишається без змін.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.11.2022 клопотання Фізичної особи-підприємця Ахієвої Ельнари про відстрочення сплати судового збору задоволено, відстрочено Фізичній особи-підприємця Ахієвій Ельнарі сплату судового збору за подання апеляційної скарги до прийняття постанови судом апеляційної інстанції.
Разом з тим, апелянт не сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги у встановленому порядку та розмірі.
Оскільки, станом на момент вирішення по суті апеляційної скарги, апелянтом   судовий збір не сплачено,   то у зв`язку із закінченням апеляційного провадження, враховуючи надані суду апеляційної інстанції повноваження, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача (апелянта у справі) на користь Державного бюджету України судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.  129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
          
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ахієвої Ельнари на рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2022 по справі №916/1311/22 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2022 по справі №916/1311/22 залишити без змін.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ахієвої Ельнари ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) в рахунок Державного бюджету України  4214,40 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Доручити Господарському суду Одеської області видати наказ.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя:                                                          Н.М. Принцевська
                                                                  
Судді:                                                                           Г.І. Діброва
                        
                                                                            А.І. Ярош